Проход Чилкуут, Южна Аляска 29-ти юни, 1897 година
От десет дни сме на тази планина.
Чувствам се като гръцкия цар, който не спирал да бута огромен камък.
Как му беше името? Сифилис?
Сизиф.
Разликата е, че сме по желание тук, за него е било наказание.
Определено го чувствам като наказание.
Чу ли това?
Нагоре! Дръж се. Дай ръка!
Следващата програма се препоръчва за лица над 14-годишна възраст.
Тя съдържа груб език, сексуални сцени, насилие и голота.
ПО ИСТИНСКИ СЪБИТИЯ
ЗЛАТНА ТРЕСКА В КЛОНДАЙК
АБИ КОРНИШ МАРТИН ЦОКАС
ИЪН ХАРТ ГРЕГ ЛОУСЪН
КОНЪР ЛЕСЛИ РИЧАРД МАДЪН
ТИМ БЛЕЙК НЕЛСЪН АУГЪСТЪС ПРЮ
ДЖОНИ СИМЪНС ТИМ РОТ
САМ ШЕПЪРД
КОЛИН КЪНИНГАМ МАЙКЪЛ ГРЕЙЕС
дизайнер: ДЖОАН ХАНСЕН
музика: ЕЙДРИЪН ДЖОНСТЪН
редактор: ОРЪЛ НОРИ ОТИЕ
продуцент-дизайнер: КЕН РЕМПЪЛ
Гледате един богат човек,
но преди не бях такъв.
Целият живот е пред вас.
Какъв ще бъдеш? Какво ще правиш?
Само ти може да отговориш... - Къде е приятелят ти?
Подозирам къде е, дано да греша. - Вперили взор в бъдещето,
ви съветвам да се вслушате в безсмъртните думи на Емерсън.
"Не отивай там, където пътят може да води,
вместо това иди там, където няма път и остави следа."
Мой ред. Удвоявам.
Два следобед е. - Беше ли добра церемонията?
Това не можеше ли да изчака?
Знаеш ме. Отивам там, където ме отведат краката.
По-добре да бягаме. - Днес тръгваме.
Плащай. Плащаш ли?
Ето. - Спестявахме ги за билет за влака.
Планирате ли да ходите някъде?
Не.
На запад. - Защо натам?
Така правят белите. Отиват там, за да търсят богатство.
Никъде няма да ходиш. Дължиш 12 домино.
Защо имам чувството, че струва повече, отколкото звучи?
Защото струват 50 долара. - Нямате пари, нали, г-н Епстийн?
Разгада ме, братле. Нямам нищо в джобовете.
Все нещо ще имаш, приятелю.
Глава, пълна с надежда.
Нищо в джобовете, но глава, пълна с надежда?
Младостта е хубаво нещо, нали? Подай ми ножа, моля.
Няма да го правим, нали? - Напротив, Бил.
Бягай!
Хайде!
Джаксън сити...
Стига гледа назад. Няма да дойдат. - Видяха билетите за влака.
Лесно ще се досетят къде отиваме.
Ако заради теб умра на първия си ден, ще ти бъда ядосан вовеки веков.
Каква беше тази игра? - Фан-тан.
Мислех, че разбирам правилата. - Имаш ли пари да играеш?
Да. Човек не тръгва да търси бъдещето си без капитал.
Стори ми се, че им даде всичко.
Никога не си давай парите.
Това е всичко. 450 долара от дипломирането ми.
И 300 от мен.
750 долара не са много.
Но прави историята по-красива. Ще станем милионери, започнали с нищо.
Въпросът е какво се правим? - И къде?
Само ако знаехме.
Искахме просто да се махнем и да започнем нещо наше.
Нещо истинско и важно.
Място за нашия магазин. Да изковем бъдещето с двете си ръце.
По онова време бяхме най-силните и глупави хора на света.
Двама души с нищо в джоба, но с глави, пълни с надежда.
КОЛОРАДО СПРИНГС, КОЛОРАДО 7-ми май, 1897 година
Търся за краварски стада. - Не знаем нищо за животните.
Железопътни работници? - Можехме да го правим и у дома.
Може ли по още една, моля? Благодаря.
Може да сме войници. Да отидем във Филипините.
Не си търся смъртта. - Хванах влака, за да избягам от това.
Цялата идея е сам да си си шеф, а не да се издигаш от дъното.
Трябва да станем предприемачи. - Колко ви дължа?
Старецът черпи цял ден, докато не затворим.
Искам да ви благодаря за щедростта.
Щедрост е, ако те боли. Черпене на питиета? Това не боли.
Все пак ви благодаря. - Пийте.
Ако искате, на тръгване си вземете няколко бутилки.
Мога ли да ви попитам какво работите?
Колорадо.
Четох във вестниците, че миньори вадят злато оттам.
Щом е във вестниците, е в миналото.
Колорадо беше промит от златото, както Черните възвишения и Калифорния.
Къде тогава си бил? - Както при всички други неща,
искате да бъдете човек, проправящ пътя.
Отивате там, където не е стъпвал крак, и после продължавате напред.
И къде ви е довело това?
Юкон. Има покривка, намираща се под замръзналата почва.
Там е от хиляди години, но чак сега хората го осъзнават.
Но трябва да стигнете там, преди вестниците да довтасат.
Забрави нещо, шефе.
Не.
Къде в света човек може без капитал, да се окаже с милиони долари?
Това си е къртовски труд. - Искаш да си предприемач?
Ще бъдем само двамата. Ще отидем там.
Без шеф, без работно време. Само ние.
Знаеш ли колко е далеч? - По-добре да не знаем.
Иначе никога няма да стигнем дотам.
За да бъда точен, бяха 7500 км пеша, с влак и кораб.
Шест седмици без почивка.
ДЕЯ, ЮЖНА АЛЯСКА 19-ти юни, 1897 година.
Извинете? Какво става?
Целият проход беше блокиран от бури в последния месец.
За първи път времето го позволява, затова хората тръгват.
Но като гледам времето, потеглят прекалено рано.
Благодаря.
Изглежда ще изчакаме. - Напротив. Тръгваме.
Човекът ни каза да стигнем първи... - Няма да стигнем първи, ако умрем.
Колко струва екипировката? - Така, господа.
За 300 ще получите шейна, провизии, палатка, дрехи. Ще изкарат 6 месеца.
Ще сложа ръководство за миньори... - Дай ни ботуши и имаме сделка.
Дадено. - Не. Трябва да премислим сериозно.
Ще чакаш тук до лятото ли? Моля, заповядай.
Ако трябва ще изхабя моите пари. - Уговорката бе да сме заедно.
По-добре слагай катераческите боти, защото тръгваме днес.
Първият миньор избира най-доброто място.
И така, докато дойде нашият ред.
Искаш да сме на стотното място? На хилядното?
Ще взема оборудването. - Взимаме половината за 150.
Сега не е време да пестим пари. - Цялата екипировка ще ни забави.
Ще оцелеем, ако се махнем по-бързо от планината.
Добре, половината, но с ботушите. - Не мога да повярвам.
Добре.
Ти си един кучи син.
Ако не бях аз, щеше да седиш зад някое бюро, продаващ инвентар.
Ще остарееш още преди да си поживял.
Ако не бях аз, щеше да буташ сам това нещо,
и щеше да чакаш бурите уязвим.
Хайде, предприемачо.
Колкото повече се движим, по-бързо ще се махнем от планината.
Добре ли сте?
Чувате ли това?
Кое? - Тишината.
Това искате да чувате в Чилкуут.
Чуете ли грохота, ви остават десет секунди живот.
Планината ще ви изяде.
ПРОХОД ЧУЛКУУТ СЕДЕМ ДНИ ПО-КЪСНО
Проклетата половин екипировка.
Можеше да имаме истински одеяла и възглавници.
Ти беше този, който иска да стигне пръв.
С това се справяме доста добре.
По-добре да тръгваме. Не ми харесва как изглежда хребетът.
ПРОХОД ЧУЛКУУТ 29-ти юни, 1897
Десет дни сме на тази планина.
Чувствам се като гръцкия цар, който не спирал да бута огромен камък.
Как му беше името? Сифилис?
Сизиф.
Разликата е, че сме по желание тук, за него е било наказание.
Определено го чувствам като наказание.
Чу ли това?
Кое?
Бягай! - Не надолу! Нагоре! Дай ръка!
Всичко е наред, Еп! Хайде.
Всичко е наред.
Не мислиш да се отказваш, нали?
Бил?
Няма как да ги върнеш.
ХРЕБЕТ ЧИЛКУУТ 2-ри юли, 1897
По-бавно, братко.
Успокой топката.
Казах ти, понякога трябва да се измъчиш малко повече,
за да стигнеш крайната цел.
Ще отнеме няколко дни, за да слезем долу.
Грешен ти е подходът с "мъката", братко.
Уморих се да вървя. - Да.
Качи ли се? Едно, две, три.
ЕЗЕРО БЕНЕТ 5-ти юли, 1897 година
Здравейте, г-жо. - Привет, господа.
Още двама запътили се към Доусън сити - "Северния Париж".
Бил Хаскел.
Сабин.
Г-це, или сте сън, или мираж, за мен няма значение.
Байрън Епстийн. - Ако не възразявате, да попитам,
но не съм очаквал да открия някой така поддържан толкова на север.
Аз съм немила-недрага колкото вас.
Бих толкова път, за да спечеля куп пари за кратко време.
Беше ми приятно, господа.
Не гледай така.
Как ще построим лодка?
Както всичко друго. Започваме и спираме, като сме готови.
Господа.
Драго ми е да се запознаем. С. Рочестър Смит.
Не обичам приказките, затова преминавам право на въпроса.
Борбата е безмилостно жестока за имоти в "Северния Париж".
За щастие аз съм с единствената компания, която предлага оферта
за истински права, отнасящи се до мините.
Май имаш предвид Доусън сити, шефе.
Това си е голяма главоблъсканица, нали?
Имаш късмет, че няма дървена барака, защото щяхме да те закараме зад нея
и да ти сритаме задника. - Не е нищо лично.
Това е просто игра. - Аз не го приемам така.
Значи не познаваш хората, синко. Тук маските се свалят.
Или мамиш, или те измамват.
Ако пак ме измамиш, сам ще построя колибата.
Ние сме просто момчета, нали така?
Разбираме се, нали? Да, разбираме се.
Аз свърших тук.
Казаха, че е годна да плава.
Може би ще се видим там. - Надявам се.
Цената е сто долара. - Повече от 80 няма да ти дам.
Ако сега ми дадеш 80, си оправяме сметките.
Дай ми гребла. - Почакай!
Защо гледаш така? Имаме лодка. Пак сме в играта.
Спри да пилееш парите ни.
Намираме се в средата на нищото в Юкон.
Ако свършим парите, сме мъртви.
Дай парите. Аз ще ги съхранявам.
Добре.
Всичките ли са? - Да.
РЕКА ЮКОН 8-ми юли, 1897 година
Еп? Индианци.
Трябва да акостираме на брега.
Бил!
Чух, че лодката се е обърнала. Имаш късмет, че преминах.
Какво има, хлапе? Да не си глътна езика?
Не знам дали съм шокиран, че съм жив
или че виждам свещеник с оръжие.
Не бих се съгласил с Дарвин за много неща,
но може да му се вярва, че оцелява най-приспособеният.
С природата не може да преговаряш.
Или тя, или ти. Както стане.
Кучи син! Оцелял си!
Съжалявам, отче! Как си, некадърник?
Не знам как да ти се отплатя.
Може да ме посетиш в параклиса, когато си в Доусън.
Имаш църква в Доусън? - Все още не, но я оправям.
Всеки трябва да има мечта, нали? Иначе защо, за Бога, ще сме тук?
Лек път.
Мислех, че съм те изгубил.
Имаме проблем.
Загубих парите.
Честен кучи сине.
А аз не можех да държа парите? - Не знаех, че ще падна.
Изкара ме ненадежден човек. - Знам.
Радвам се, че беше прав.
Бог да ме поживи, да поживи двама ни. - Подъл кучи син.
Казах ти, че не предавам всичките си пари.
Ще е жалко да дойдем чак дотук само за да умрем.
Няма да умреш.
Знаеш ли защо? Защото си прекалено отговорен.
Как това помага?
Ако умреш, аз ще остана сам.
На милион километра от дома. Нямам идея как да копая злато.
Не знам как да стигна пак до САЩ.
Бил Хаскел, който познавам, не би ме прецакал така.
Ако продължим така, може и да го направя.
Няма да умреш.
Просто ти трябва топла баня. - Вече се държиш като задник.
Не, сигурен съм, че пише "баня".
ГОРЕЩА БАНЯ - пет долара
ДОУСЪН СИТИ 10-ти юли, 1897 година
Това е много важен имот.
Няма да имаш повече притеснения.
Преди беше бакалия... - Виж това.
Елате да видите представлението.
Освен всичко, е в съседство с бардак. - Няма начин.
Погледни всички момичета.
Прекрасна е.
Сигурно се шегуват. - Не мисля така, Еп.
Стая и баня.
Без евреи.
Какво? - Искате стая?
Отивайте в палатките с негрите извън града.
Хайде, махайте се.
Ами еврейските пари устройват ли те?
Приятелят ми иска баня.
Той е вярващ католик. - Защо го правиш?
Замръзваш, братко. Сгрей се и изсъхни.
Аз ще съм в кръчмата.
Какво се изисква за заем? - Гаранция.
Бил. - Какво ти се е случило?
Подстригах се за момичетата.
Няма един антисемит да развали купона.
Бил, запознай се с новия ми приятел. - Лондон.
Като града. - Джак Лондон.
Препоръчвам ти да запомниш това име.
Няколко ще си тръгнат богати, но само неколцина ще бъдат запомнени.
Ти си луд. - Смейте се, ако искате,
но сега гледате на живо ходеща и говореща новела.
Рафт, пълен с новели. Вижте Пит. Тъп е като селски дъб.
Отива на пиянски запой 60 км оттук. Изтрезнява седмица по-късно
и без да знае как, притежава най-горещото място в Ел Дорадо.
Седи върху един милион злато, а не е минал един месец.
Ел Дорадо Крийк? - Мястото, ако не искаш да забогатееш.
Ел Дорадо вече няма злато. - Вече?
Да, вече е разпределен. Ако няма да скачате на бой на някой,
не ви препоръчвам да се цапате с кал. - Хвърля ми любовен поглед.
Това е любовен поглед.
Погледнете там. Той е английски аристократ, но не може да се докаже.
Притежава всички мъже, екипировка, и изкарва само кал за шест месеца.
Никакво злато. Това само доказва, че Юкон е единственото място в света,
където смотанякът е крал и кралят е смотаняк.
Ако не е Ел Дорадо, къде тогава? - Бонанза.
Къде е това? - Просто следвай облаците пушек.
Не. Бързоводният Бил е тук.
Той е най-богатият златотърсач в цяла Северна Америка.
Харчи по-бързо, колкото изкарва и ми казват, че си има момиче горе.
И тук има момичета. - Не и във вана със шампанско.
Как така момиче? - Куртизанка, проститутка.
Жена, която проституира. - Наслаждавайте се!
Има още много. - Заповядайте.
Пийте, преди бутилките да изчезнат.
Слушайте! Шампанското е като красивата жена.
Първо ще ти погъделичка носа, след това устните.
Ще действаш ли с момичето от ваната? - Не.
Защо? - Защото трябва да й се плати.
Кой каза, че трябва да се плаща?
Смятам да направя някои свои изследвания на мина.
Доусън сити, където лековерността умира.
Джо, налей на човека още едно.
Все още езикът му не е развързан.
Бил Хаскел. - Белинда Мълруни.
Работник или мениджър, Хаскел? - Как така?
Тук идват само два типа хора - този с лопатата и онзи с бизнес плана.
Тези с лопатата ги приветстваме. Юкон си има кал в излишък.
Но Доусън сити е пълен с хора с бизнес планове.
Не знаем какво да ги правим сметкаджиите.
Такъв с лопата.
Добре.
Въпреки, че няма пари в златото.
Колко от изкопаното злато смяташ, че отива в джобовете им?
Златото е проститутка, Хаскел. Не може да спреш да ги гледаш.
Може да ги желаеш или обичаш, но не се нуждаеш от тях.
Но дървото ти трябва.
А тук, ако ти трябва нещо,
може да си набавиш всичко. Няма цена, която не може да платиш.
Без дърво няма Доусън. - Защо ми го казваш?
Притежавам фабриката, Хаскел.
Всичко в Доусън преминава през мен, нали, Джо?
Ти ще стоиш далеч от дърводелския бизнес,
а аз - далеч от мястото, където копаеш.
Как ти звучи сделката? - Добре.
Тогава двамата с теб ще се разбираме идеално.
Само да знаеш, не мога да ти платя. - Няма проблем.
Пускам гратис на тези, които харесвам.
Вероятно доста те харесвам. Дори на гаджето не пускам за без пари.
Имаш приятел? - Нещо такова.
Или имаш, или нямаш.
Ако искам да копая в Бонанза? Как да го сторя?
Дай някой долар на протоколния офис и ще е официално.
Но да те предупредя...
Там няма закони.
Събереш ли няколко мъже и има ли намесени пари, вече не са мъже.
Рових в чуждия двор. - По-добре го изкарай оттук.
Махайте се. - Внимавай!
Трябваше да го направиш, нали? - Не знаех.
Спокойно. Стреля в небето, когато можеше да те убие. Сплашва те.
Справя се доста добре.
Ще те убия не веднъж, а дваж, кучи сине.
Продължи, моля.
Бог те закриля, нали?
Но дори Бог някой ден ще погледне в страни
и тогава ще се озовеш в сляпата страна на Бог, друже.
Сляпата страна на Бог.
За втори път ни спасяваш. - Да ви спася кожата, не е спасение.
Какво имаше предвид?
Кое? - "Да ви спася кожата, не е спасение."
Ще вземем останалата екипировка, когато почнем да копаем.
След случилото се в Доусън, по-добре да свършим това, за което дойдохме.
"Търси облаците пушек."
Търси алувий, там има естествени язовири.
Златото е точно 19 пъти по-тежко от водата. Знаеше ли го?
Не.
На практика трябва да се настаним
на някое тихо местенце.
Това търсим, братко. Малко тихо местенце.
Ако сте тук да ми крадете от земята, не сте добре дошли.
Повярвай ми, уважаваме неприкосновеността на земята ти,
която лежи, ако не се бъркам, навсякъде зад тази връв.
Но тук е ничия земя.
Не се копае от никого и е вакантна.
Залавяйте се, но не остана рекичка.
Ако не ви се носи 100 тона екипировка и да се окопаете в мината,
направете услуга на всички и се върнете, задници.
Виждаш ли очертанията на земята? Реката свършва ето там.
Изворът е на хълма, нали? - Под него ли?
Ако има извор под тези скали и може да стигнем до него,
ще имаме стичаща се вода. Бог знае колко подземни реки ни чакат.
Ако се доберем до водата. Ще ни трябва локомотив за камъните.
Преди сто или хиляда години е имало свличане, покрило реката.
И водата изкарва злато от склона.
Тези камъни запречват доста от него.
Златото си стои на това тихо местенце,
чакащо некадърници като нас да дойдат.
Само предполагаш. - Всички го правим.
Не сме дошли на академична сбирка. - Което ще рече?
Двама некадърници като нас ще имат шанс за успех.
Дай лопатата.
Алувий. Може отдолу да имаме река, братко.
Изглежда съм в бизнеса.
Както и аз. - Купил си го.
Да, чрез старателна измама.
Идваме тук с различен копнеж, но сме с еднакво глупава амбиция.
Виждал ли си приятеля ми? - Не.
До скоро, отче. - Късмет.
Бил.
Трябва ни локомотив.
Официално е, значи и ти си официален.
Прозвуча, сякаш е лошо нещо. - Не е задължително.
Хората знаят къде да те намерят. - Не ни трябва оръжие.
Приятелят ти го купи. - След онзи път, не исках да рискувам.
Купувам го, независимо с кои пари. - 50.
Ще ми кажеш, че си е грабеж? - Да.
Не и ако ви спаси живота.
Хайде, Локо.
Късмет.
Стига толкова. - Да, пълна е.
Хайде, Локо. Добро момиче.
Я пак ми кажи защо дойде тук?
Казах ти.
Опитвам се да намеря парче от нещо, което си е мое.
Да изкова бъдеще с двете си ръце.
Аз мисля другояче.
Мисля, че го направи заради мен.
Аз съм некадърникът. И двамата го знаем.
Човек без перспектива.
За теб небето ти е граница.
И знаеш, че човек като мен
ще пребъде, ако е с човек като теб.
Моята теория е по-хубава.
И все пак ти благодаря, братко.
Да нямаме нищо в джобовете... - Но глави, пълни с надежда.
Пристигнахме, не само от пътуването, но и от живота.
Тази земя беше нашето малко парче земя.
Заслужихме си я, но с нея дойде възможността
тя да бъде необятна като самото небе.
Ако правиш това, какво още може да сториш?
И може би в това беше истинската печалба.
Чувството, че никой на света не може да ни спре.
Еп? - Какво?
Трябва да видиш това.
Еп? Боже Господи!
Еп! Добре си.
Държа те.
Еп!
Какво става? Господи!
Еп!
Мъжете идват тук да търсят богатство, което си е друга дума за късмет.
Забиват лопатите в ледената земя и питат: "Късметлия ли съм?"
Повечето от отговорите идват под формата на кал без злато.
Но продължават да копаят.
Въпросът е какво копаят?
Мина или гроб?
До скоро. - До утре.
Къде е шерифът?
Тук няма такъв. - Намираш се в кметството.
И гробището не е отворено.
Животните ще го докопат, ако го оставиш отвън.
Не ми трябва гробище. Ще го заведа у дома.
Не му е останал живец за това.
Шегуваш се за забавни неща. - И така трябва.
Не му се връзвай.
Объркан си.
Дайте питие на приятеля ми.
Не от долнопробното, а от хубавата стока.
Само от хубавата стока за добрия ми приятел.
По-късно ще ми се отплатиш.
Кога отплава следващият кораб? - Идва след два дни.
Но приятелят ти няма да се качи. - Защо, измамнико?
Дайте му още едно питие. - Защо няма да го качат на кораба?
Защото е мъртъв.
Смъртта води до нова смърт.
Аз се опитвам да стоя далеч от тези, които са я докопали.
Капитанът на кораба мисли като мен.
Всички тук, включвам дори теб,
няма да напуснем това място здрави.
Ще бъдем погребани тук, и това си е факт.
Сега може да изглеждаш здрав, но никой не може да гледа в бъдещето.
Обичаш да увърташ, нали, измамнико? Да чуем присъдата ти.
Ето как стоят нещата.
Това, че ще погребем приятеля ти под ледената земя, не значи,
че човек като теб няма други опции.
Какви?
Земята ти.
Дори още не е прокопана. Може да няма злато.
Използва великата дума "може".
Може да има нещо, може и да няма.
Това е красотата на земята, както се намира горе на хълма.
Единствена по рода си е. Може да е всичко.
Хората тук са жадни за злато. Привижда им се дори в сънищата.
Добрата парична сделка ще бъде вложена в невежеството,
когато нуждата от заблуда е голяма.
Това, което имаш на земята ти, е прекрасна заблуда.
И точно сега не е изкопана, както каза.
Искаш да продадеш заблудата ми, докато още пари?
Това е предложението ми.
Сделката се разваля на мига, когато разкопаеш земята.
Ще ти дам сто долара, за да притежавам земята ти.
И ще платя билета ти за кораба.
Парична компенсация или злато. Решението е твое.
Или може би искаш злато.
Ще кажеш, че сам си го изкопал, за да бъдеш герой в родното си място.
Чуй ме и кажи на всички, които искат да знаят намерението ми.
Не тръгвам, докато няма справедливост за приятеля ми.
Вече получи справедливостта си. - Мислиш се за забавен, а?
Спокойно, приятелю. Полека.
Няма да се отървете така лесно от мен!
По дяволите!
Взе му ботушите!
Какъв мъж...
Животните го докопаха.
Съжалявам, сър, но няма начин да го погребем днес.
Има много пътници преди него. До края на седмицата ще го погребем.
Но моите съболезнования за загубата ви, сър.
Чух за случилото се.
Дойдох да отдам почитта си. - Благодаря, че дойде.
Мента за миризмата.
Мога ли да попитам за намеренията ти?
У дома ли се прибираш? В Мейн?
Върмонт.
Първият щат, позволил жените да гласуват.
Виждаше ми се важно, преди да стана на 45. Сега ми се струва старомодно.
Да гласуваш за всеки мъж, който ще има власт над теб.
Това място убива. Не е за мен.
Това се опитвах да ти обясня. - Че ще убиват за кал?
Ако искат правото над земята, убиват за кал.
Това си мислят, че лежи отдолу.
Кой го направи? - Кой не би?
Притеснявам се за теб.
Не мисля, че разбираш това място.
Притесненията ти ще ми донесат късмет.
Съжалявам да чуя за приятеля ти.
Ако не ви притеснявам много, отче, ще изпълните ли церемония на гроба му?
Ще бъде много важно за семейството му и за мен.
Не мога да направя християнски обред на евреин.
Разбирам. - Мога да изпълня еврейски кадиш.
Какво търсиш?
Какво правиш?
Пушиш ли? - Не.
Прави го. Помага за комарите.
Какво търсиш? - Договорът за земята на партньора ми.
Ясно.
Разбрал си какво ти казах? - Не.
При мен е.
Пребърквал си мъртвец? - Не, сър. Не бих го направил.
Стой там.
Имаш три секунди, за да обясниш как се е озовало при теб.
Не знам дали ще успея за три секунди.
Преди седмица партньорът ти, г-н Епстийн,
дойде да поиска заем за запаси и тем подобни.
И собственикът е поискал за гаранция половината право от земята?
Отговорите идват по-бързо, когато питащият сам си отговаря.
И имаш интерес да контролираш магазина със заемите?
Контрол и интерес са две различни неща за мен.
Интересувам се от рибата, но не мога да я накарам да клъвне.
За кого работиш? - За никого.
Правя нещата сам, а хората ми плащат. - Кой държи магазина?
Можеше да спестиш доста време,
ако беше започнал с този въпрос.
Шефът ми, който ме прати да работя в тази кал.
Белинда Мълруни.
Тя ли дава заемите?
Значи тя притежава половината право над земята?
Тя е новият ти партньор, Бил.
Природата е една голяма сделка. Дъждът прави спогодба с реката.
Плячката оставя миризма, сключваща сделка с носа на хищника.
А Бог сключва сделка чрез смъртта. Превръща всичко в нищо.
Бъдещето е променливо. Важно е настоящето.
Животът е една голяма сделка. Търсим възможността,
когато тя се появи, човекът е умен и се хваща за нея.
Най-популярният човек, който ще ме напива цяла седмица.
Как така? Нали знаеш, че това не действа.
Мога да обвиня нещо, задето съм мокър. Кажи как да заложа?
Говори се, че оставаш в Доусън, но и че си тръгваш с кораба.
Не съм добър без алкохола си.
Аз съм единственият цивилизован наоколо.
Цивилизацията зависи от отговора ти.
Какви са залозите? - Въпреки тях си неразгадаем.
Да не споменавам, че си най-важният човек в града.
Заедно с мен, поне докато залозите вървят.
Никакъв не съм.
Само поредният мъж, който губи ценно време.
"Губи ценно време."
Съжалявам, че те накарах да чакаш.
Искам да знам, когато имам нов другар. - Срещнал си се с Микур.
Не ми трябва Микур. - На мен ми трябва.
Защитавам инвестицията си.
Колко удобно.
Приятелят ми умира и изведнъж притежаваш половината земя.
Обвиняваш ли ме в нещо?
Златото е за глупаците, миличък.
Използвам времето си за по-доходоносни неща като хотела ми "Феървю".
Изграждам най-големия хотел в Канада точно тук в Доусън. Представяш ли си?
Приеми офертата.
Продай калната дупка. Върни се в Мейн. - Върмонт.
Пишеш ли на майка си, Хаскел? - Какво общо има това?
Светът се дели на такива мъже.
Ти пишеш ли на твоята? - Аз я убих.
Убила съм я при раждането.
Остави ме на прищевките на света.
Майка ти те е родила, а ти ще създадеш хотел.
Изглежда майка ти има предимство.
Наистина не знаеш, нали?
Дали ще останеш или тръгнеш?
Може ли за секунда, отче? - Как да ви помогна?
Искам да се изповядам. - Извинявай за теча. Сега го купих.
Прости ми, отче, защото съгреших.
Какъв грях искаш да изповядаш?
Палеж, убийство.
Кога ги направи?
Все още не съм ги направил.
Ще бъдете ли по-откровен с мен, сър?
Тази лейка ли ще бъде новата ви църква, отче?
С Божията воля. - Той има воля.
Това е важен имот в центъра на Доусън.
И аз, както и други, сме му хвърлили поглед.
И ще изгорите църквата, докато аз съм вътре?
Имате ден, за да овакантите мястото.
Ще изкупите ли бъдещите ми грехове?
Изкуплението е да бъдеш, какъвто си.
Покривът ви тече, отче.
По-хубаво премести структурата на по-устойчива повърхност.
Ето как ще стоят нещата: стоиш си в зоната, а аз в моята.
Няма да ми говориш или съветваш.
За мен си като част от планината.
Коя част?
Тази, която е тиха и неподвижна.
"Скъпа майко, намирам се сред глутница вълци.
Опасявам се, че за да оцелея, ще трябва да стана такъв."
Стой на място!
Какво дириш в палатката ми?
Веднага си покажи другата ръка! - Не мисля, че трябва.
Не те смятах за такъв човек. - Права си! Покажи ми ръката си!
Мислех, че си съкрушен, след случилото се с приятеля ти.
Сметнах, че нещо топличко ще ти дойде добре.
Грешно съм те разгадала.
Почакай.
Съжалявам, просто...
Знам, момко.
Лайна в чиния.
Вълче месо. Обичам да ям това, което иска да ме изяде.
Отвори прозореца! Тук е горещо и задушно!
Ето.
Това е алкохол от кора на смърч. Домашна юконска рецепта.
У дома си имаме дума за това. - Каква?
Терпентин. - Терпентин.
Може би е така.
Пиян задник. - Пиян съм.
Но не съм задник.
Аз съм просто маймунка.
Какво е станало? - Става така, когато си войник.
Превръщаш се в маймунка, когато служиш на страната си.
Но най-добрата маймунка, която човек е виждал.
Моите съболезнования за приятеля ти. В Клондайк сме свикнали със смъртта.
Но не и с убийствата. - Да се чудиш кой ще е следващият.
Да се надяваме никой, а и законът идва в града.
Законът? - Кралската канадска полиция идва.
Ще е тук до утре. Ще ни озаптят нас - грешници.
Кралските глупаци.
Няма да познаеш джентълмен, ако го видиш.
Благодаря, че ще ме изслушате, сър. - Убийството му е мълвата из Доусън.
Моите съболезнования.
Погребалният агент изкара това от него.
Куршум от скорострелна пушка.
Голям калибър.
Оръжие, направено, за да убива.
45-ти калибър.
Местните племена - тлинкитите, разменят животни за оръжия с години.
Руски търговци по брега.
Това, което правим, е да въоръжаваме врага.
Защо тлингитите ще убиват незначителния ми приятел?
Искат да доминират над района. Смятат, че земята е тяхна.
Пресечеш ли невидимата им граница, ще бъдеш тормозен и заплашен.
Изглежда границата им започва от склона,
където с приятеля ви сте заявили правото си на собственост.
Веднага, щом го обявихме за наш, ни белязаха.
Мога да ти помогна с новата ти цел.
Чух, че си се насочил към тлингитите, които са на изток от вълчата пътека.
С радост ще те заведа. - Не ми трябва някой,
който да си пише в бележника. Това е моята битка.
Ще ти е по-лесно с някой, който може да говори техния език.
Ти си новият собственик на бакалията. - Да, г-жо.
Ще я превърна в църква. - Ще ни правите вярващи?
Ще ви трябва много повече от дървесина.
Кой е господинът на верандата?
Смята се за спекулант на недвижими имоти, както и още много неща.
Може ли да убива, както твърди? - Може доста неща.
Но нито едно от тях не е добро. Извинете, че го казвам, отче,
но някой отдавна трябваше да му пусне куршума.
Вие сте нов тук, но съм го изпитала лично на гърба си.
Трябваше сама да го застрелям и да спася другите
от черната буря, бушуваща в главата му.
Какво ще направиш, когато обвиниш диваците?
Първо трябва да узная истината.
Виждал ли си вожда им? - Не, но знам всичко за него.
Той е мелез. Бялата му майка го е оставила в гората на пет годинки,
когато е започнал да прилича на индианец.
Оцелял е две седмици в студа, докато племето му не го е открило.
Легендата разказва, че оцелял заради гнева си.
Гневът, а не майчината любов, го е направил силен.
И сега е техен водач.
Насам, куче. Куче!
Загубихме ли се, писателю?
Кучето знае.
Искаш ли?
Трябва да пропушиш. Помага за комарите.
Това е тлингитското свещено място за лов.
Остави всяка надежда на прага, защото вече не си в земята Му.
Легни върху листата, затвори очи
и ще почувстваш студените вълчи лапи.
Тук си един от тях - диво човешко животно.
Няма никаква разлика.
Следени сме.
От какво?
Може да са вълци, или мъже.
Няма разлика.
Някога виждал ли си индианец? - Доста.
Кожата им е във всички цветове на планината.
Събери ги заедно и ги изцеди в буркан.
Това е цветът на природата.
Не съм ви викал тук, но ви приветствам.
Той говори английски.
Много добре, защото не говоря тлингитски.
Знам за приятеля ти.
Скърбя заедно с теб. - Какво знаеш за него?
Знам всичко тук.
С приятеля ти имате така нареченото "право над земя".
Имаме различни виждания за търговия. - Защо не купите вълните в океана?
Или части от небесата?
Някъде има човек, който си мисли, че притежава Луната.
Ти ли го уби?
Не убиваме безпричинно. - Това не е отговор.
Боиш ли се от Бог? - Достатъчно.
Бог е навсякъде. Той е всичко.
Да.
Виждате ли?
Белият човек се бои от всичко.
Страхът ти е неуместен тук.
Не сме убили приятеля ти. - Кой тогава?
Небето го уби. - Това не е достатъчно.
Може би това ти стига.
Ако сме го убили, и мислехме, че знаеш,
и сега си тук, където никой няма да чуе писъците ти,
смяташ ли, че бихме те пуснали?
Диваците биха ти резнали гръкляна.
Ние сме търпеливи хора.
Оставяме белите хора да правят много неща.
Но никога няма да позволим да ни превърнат в диваци.
Вярваш ли му?
Не знам дали трябва да му вярвам или той сам да си вярва.
Изглежда си вярва.
Ако не си вярваше, вълците щяха да ни разкъсват.
Питието ще ни оправи. Аз черпя.
Следващият път.
Увери се да има следващ път.
Не оставяй оръжието да действа вместо теб.
"Нека великото му име си отиде възвишено и осветено
в свят, който Той създаде по свой образ.
Нека царува в неговото царство
и в жизнения път на цялото семейство в Израел, бързо и скоро.
Нека името Му се благославя вовеки. - Нека името Му се благославя вовеки.
В името на Всевишния..."
Отче, дойдох да помогна с преместването.
Какво става? - Случващото се не е твоя работа.
Омитай се, синко. - Това място се боготвори.
Това е бакалия.
Наел си въоръжен мъж да те пази? - Той няма да стреля. Няма да му дам.
Това е засрамващо. - Да заплашваш свещеник.
Ти си една купчина от прегрешения, нали?
Ще взема това място на всяка цена. - Не и ако си мъртъв.
Няма да леем кръв заради тази дупка. - Разликата между нас е,
че аз не стрелям предупредително.
Винаги си била изплашена да ме убиеш.
Това тук, отче, не се случва заради земята.
Всяко убийство между мен и Белинда е заради нещо напълно различно.
Искаш ли да им кажеш за какво е?
Прибери го в кобура.
Трябваше да ме застреляш.
Предполагам, трябва да ти благодаря? - Не.
Истината е, че желая същото като него.
Доусън е безбожен град. Като го разбереш и си събереш багажа,
аз ще взема този парцел, не той.
Моля се да грешиш за това. - Прекалено много вярвате в хората.
По-добре да взема оръжието.
Не мога да го дам.
Дойдох, за да си поговорим.
Какво става? - Хванаха убийците на приятеля ти.
Тлингитите? - Някой ги е видял онази нощ на хълма.
Въоръжени с пушки.
Изглежда положението ти се промени.
Справедливостта беше въздадена. Бог да благослови всички ни.
Малък сувенир в замяна на правото на земята.
Покажи на роднините у дома колко си преуспял.
Струва сто долара, даже малко отгоре.
Просто защото съм прахосник.
Не го прави, иначе сделката се отменя.
Да, животът е една голяма сделка.
Но някои не осъзнават, че се връзват на номера на Бог.
Запитват се: "Аз ли съм богопомазаният принц?"
Смятат, че могат да избягат от оковите на живота.
В този момент те спират да се вслушват във вътрешното си аз
и започват да мислят, че могат да променят съдбата.
А през цялото време гордостта е една лопата.
И проклет да съм, ако не я използват, за да изкопаят собствения си гроб.
Субтитри: Калин Стоянов а.к.а Geronimo88™
UNACS TEAM | УНАКС ТИЙМ © 2014