ПРЕВОД И СУБТИТРИ: HMR04 http://subs.sab.bz/
Ан.
Ан, чуваш ли ме?
Ан?
Тук съм, какво става?
Виж за листова пружина при Къли, моята се счупи.
Листова пружина, разбрано.
Кажи му, че е за лешояд, иначе ще ти даде нещо друго.
Има ли друго? - Само това. Край.
Лисица.
Енот.
Къде е останалото?
Върнал се е.
Започва търсенето на млада работна ръка от Фулмън.
Най-добрите условия!
Часът е 7, а температурата в Уинипег е 11 градуса по Целзий.
Започват сутрешните новини с Каръл Садлър,
а на сателита днес е капитан Джон.
Щом стигнете в града ви очаква сериозно задръстване.
Не се очаква то да се разчисти скоро.
И двете платна на пътя са запушени. Очаквайте повече информация в 7 и...
10 кожи, умножаваме по 11...
110. - По 11 ли?
През юни беше по 20, а това беше пиковият сезон.
Не се купуваха, затова сега вървят по 11.
Енотът и водният плъх дори не ми трябват.
Колко ще получа за бобъра? - 8.
Има ли нещо, чиято цена не е паднала?
Тази на норките и белките скочи, вълкът е 175, а росомахата - 300.
Виждам, че нямате достатъчно.
Може би трябва да прецените какво Ви трябва най-много.
Трябва ми листова пружина. За лешояд.
Трябва да си внимателна, реже се само кожата.
Трябва да пазиш органите и стомаха,
иначе всичко ще стане в кръв и ще съсипеш месото.
Всяко животно в гората има достатъчно мозък,
че да изцапа цялата си козина.
Освен едно. - Лосът.
200 долара е обидна цена.
Наложи ми се да направя компромис, не взех никаква храна.
Следващия път трябва да занеса бобри.
Такъв е сезонът.
На хората не им трябват палта, докато не стане студено.
Цените са паднали четирикратно, а разходите се удвояват.
Белките са безполезни, ще спра да им слагам капани.
Ще заложа няколко край реката.
Там е пълно с бобри.
Те си струват.
Махни го от масата.
Работя. - След като се нахраним.
Миличка, как мина денят ти?
Татко ми позволи да се справя сама.
Намерих една буболечка с оранжева козина.
Оранжева козина? - Да. Тоува я изяде.
Какъв вид беше? Попита ли баща си?
И аз не знам какъв вид е.
Но не е опасна.
И вълкът се е върнал.
Изял е някакъв енот, но оставил задната лапа.
Кога щеше да ми кажеш?
Не исках да те разстройвам.
Рене, отиди да вечеряш в стаята си.
Просто ще си запуша ушите. - Прави каквото ти се казва.
Няма да се бавим. Върви.
Щеше да ни подложиш на опасност, без да ни кажеш?
Не сме в опасност.
Гладен вълк, намерил лесна плячка. - Това е същият вълк.
Нещо го кара да се връща.
Или е храна, или женска. Ако разбера какво е,
мога да го примамя с него. - Привличаме го ние.
Краде храна от капаните, научил се е, че тя идва от нас.
Този път ще съобщим за него.
Рибната полиция ще се справи по-добре от мен?
Може да успеят да го хванат.
Ние не бягаме от проблемите си.
Ако отнесем проблемите си към тях, те ще направят същото с нас.
Поне моят страх е обясним. Ти се страхуваш от хората.
Достатъчно.
Тръгвам на зазоряване.
Ако е там, ще го хвана. - Не е само вълкът.
Реколтата ни привърши, а нямаме пари за храна.
Зимата настъпи, а ние не сме готови за нея.
Ами ако не се справим преди големия студ?
Накъде биеш?
Кажи каквото имаш да казваш.
Просто го обмисли.
Нямаме пари за храна...
...но ще си купим къща в града? - Киърни не е град,
дори не е малко градче, но има училище
и все пак е близо до ловната зона.
Може да се обърнем към банката, а аз - да си намеря работа.
Тя знае какво е в града, ще го приеме като наказание.
Да го обсъдим по-късно. - Разбира се.
Беше обзет от неподправена жажда за живот.
"От копнежа към съществуването.
От радостта, която му носеха всеки мускул, крайник и сухожилие
и всичко останало, което не беше смърт.
От всичко живо и необуздано."
Мамо, какво означава "необуздано"?
Не знам. Хайде, отивай да спиш.
Този живот не е лек.
Животът не е лек никъде. - Този е по-труден.
Ти си го избра и ти подхожда.
Аз го избрах, когато избрах теб.
Подхожда и на мен.
Но Рене нямаше избор.
Мястото й е в училище, където да мисли за уроци и момчета.
А не за вълци.
Не тя се бои от вълци.
А ти.
Аз не съм завършил училище, това прави ли ме слаб?
Не става дума за това.
Хората вече не живеят по този начин.
Сякаш светът е продължил без нас.
Няма други като нас.
Ще има, ако се погрижим за това.
Това е нашият живот.
Това е нашият дом. И нищо няма да ни отпъди от него.
Дори ти.
Лека нощ.
Не и този път. Помогни на майка си вкъщи.
Искам да помогна на теб. - Твърде малка си.
Първо свикни с онези, които бягат, а чак след това с хищниците.
Ти си ловувал вълци на 8, а аз съм почти на 13.
Бях два пъти по-лош. Затова стана по-бързо.
Не ми се налага да съм лоша, защото съм умна.
Добре. Можеш да ми помогнеш с капаните,
но намерим ли пресни следи се прибираш на секундата.
Тоува остава тук. Вземи си пушката.
Джо, чуваш ли ме? - Да, слушам те.
Рене с теб ли е? - Да, само залага капани.
Ще я изпратя вкъщи, ако нещата прераснат в лов.
Сигурен ли си, че е безопасно?
Изкачваме се по посока на вятъра. Ако се върне по същия път,
всичко ще бъде наред. Има и пушка.
Какво си се нацупила, знам какво правя.
Уоки-токито не е добра идея. Вълкът ще ни чуе от километри.
Край.
Мисля, че са вълчи изпражнения.
Ела тук.
Искам да се втриеш това в тялото си много хубаво.
Погледни ме.
Ако ще ловиш вълк, трябва да го надхитриш.
Хитрият кучи син винаги е нащрек за капани.
Затова и ние трябва да внимаваме.
Това е за дъха ти.
Нали така? Да вървим.
Плячката на един самец не е като тази на глутницата.
Напада младите, старите, болните или мъртвите.
Затова ще му дадем каквото иска.
Когато вървиш назад, стъпвай леко.
Ето така.
Какво става?
Той ли е?
Прибирай се.
Дръж пушката и се придържай към пътеката.
Ако видиш или чуеш нещо - не бягаш.
Произвеждаш изстрел.
Животното ще продължи по пътя си. Какво правиш ако видиш нещо?
Не бягам. - Точно така.
Кажи на майка ти, че ще се прибера късно.
Хайде.
Ехо.
Ехо?
Ехо!
Не ти харесва храната ли?
Ядох в гората.
Рене каза, че е чула изстрел.
Стори ми се, че чух нещо.
И?
Грешал съм.
"Навътре в гората звучеше зов,
и винаги щом го чуеше -
загадъчен, изпълнен с копнеж,
мъжът изпита желание да обърне гръб на огъня
и на сияещата пръст около него,
и да се остави на гората,
без да знае защо или накъде е тръгнал,
нито откъде. Зовът звучеше..."
Властно. - "Зовът звучеше властно."
Веднъж да се покаже и всичко приключва.
Знам.
Утре е денят.
Утре.
Там ли си?
Чуваш ли ме?
Джо, там ли си?
Тук съм.
Някакви следи?
Не.
Ще остана тук цяла нощ, ако се наложи.
Може да изляза от обхват. Ще се свържа утре.
Обещай ми, че ще ми кажеш, когато го хванеш.
Веднага щом го хвана.
Междувременно, не се отдалечавайте от хижата.
Не излизайте никъде без пушката.
Нали нямаше от какво да се тревожим?
За всеки случай. Край.
Мамо, направих 5!
Рекордът на баща ти е 7. Скоро ще го подобриш.
Никога няма да го подобря.
На него дори не му трябват обли камъни.
Умее да хвърля всякакви.
Мамо, къде е Тоува? - Трябва да е наблизо,
досега беше до мен.
Тоува!
Рене, застани зад мен!
Мамо, Тоува е някъде там!
Вълкът ще го убие, трябва да се върнем!
Добре, добре.
Отивам да го потърся.
Вземи куршумите.
Тоува!
Влез вътре и залости вратата!
Тоува!
Ела, Тоува!
Тревожа се за Тоува. - Той може да се грижи за себе си.
Не и срещу вълк.
Татко каза, че вълците мразят кучета.
Утре, когато татко ти се върне, ще опитаме отново.
Тревожа се и за татко.
Рене, няма защо. Той е добре.
Откъде знаеш? - Защото го познавам.
Той е по-силен от всяко животно в гората.
Не се бои от един вълк. Ние също, нали?
Да.
Лека нощ, миличка.
Дано да го хване докато спим.
Джо.
Джоузеф, там ли си?
1, 2...
3, 5...
7, 11...
17. - 13!
13. 17, 19...
Трябва да намерим още храна.
Не оттам! Ще проверим капаните в Хайлънд.
Най-близките капани са до реката. - Баща ти ще ги провери. Хайде.
Хайде.
Какво има?
Това е вълк.
Какво е това?
Пръстен.
Вълкът е изял пръстен?
Така изглежда.
Но откъде го е намерил?
Отиваме на разходка с пикапа.
Чакайте, чакайте!
Да. Да, слушам Ви.
Г-жо... Мога да Ви помогна, но трябва да се успокоите.
Да...
Моля Ви... - Само ни дайте адрес.
Добре.
Чудесно, веднага ще изпратим човек.
Супер. - Чий ред е?
Последният път бях аз. - Ще хвърляме чоп.
Може. Когато е мой ред. Ул. "Уилтън" 86.
Побързай, не беше от търпеливите.
Вземи служебния телефон, обхватът там е ужасен.
Като обядът, който донесе.
Приятно прекарване!
Боже мой! Това е мъртва мечка!
Преди да умре е била по-голяма.
И вони на... - На мъртва мечка?
Това не работи, Грег! - От обхвата е, скъпа.
Използвай вътрешния телефон. - Не ми говори глупости,
ръцете ми още треперят! - Това акт ли е?
Законът изисква да заключвате контейнерите си.
Не, не, не. - 500 долара?
Знаете ли какво се е случило?
Животното е изгубило естествения си страх от хората.
Това е лошо както за животните, така и за хората.
Вземете си хубави контейнери.
Ами благодаря, че наминахте! - Майната Ви!
"Благодаря, че наминахте! Скъпи, кажи му за кучетата!"
Не Ви разбирам. - Кое не разбирате?
Че живеете в гората. Това постоянен адрес ли е?
През лятото и есента. Имаме и зимна хижа на север.
Значи мъжът Ви е отишъл на лов вчера и сте изгубили връзка?
Случвало ли се е преди? - Винаги поддържаме връзка.
Един лов често може да продължи 36 часа.
И ние непрекъснато губим обхват.
Изобщо имате ли право да живеете там?
Това е федерална земя. - Земята е на съпруга ми.
На семейството му е от три поколения.
Не и според закона за ловните зони.
Какво означава това? - Че това е извън юрисдикцията ни,
ние не сме федерален офис.
Също означава, че ако го обявим за изчезнал,
ще възникнат въпроси относно имота Ви.
Сигурна ли сте, че в момента Ви е до това?
Ами вълка? - Ако ставаше дума за града,
щеше да е различно, но вълкът си е вълк.
Той обитава своята територия.
Технически погледнато, вие се натрапвате на него.
Това не е просто вълк. Изправих се срещу него лице в лице.
Бесен ли беше? - Не беше бесен, беше...
Агресивен.
Агресивен вълк. - Не ми вярвате.
Не е това, просто...
Както Ви казахме, не сме федерален офис.
Значи няма да направите нищо. - Няма какво да направим,
вълците живеят в гората. Съветвам Ви да изчакате мъжа си
да се върне от лов, а после да напуснете гората.
Благодаря Ви за вниманието. - Не искам да излизам лошият,
просто... Не знам как да Ви помогнем.
Имате ли малко храна?
Хайде.
Влез вътре и започвай с уроците, връщам се веднага.
А ти къде отиваш? - Ще огледам наоколо, идвам ей сега.
Това е бебе. - Знам.
Не се стреля по бебета. - Стана погрешка.
Мислех, че е...
Но няма смисъл да изхвърлим хубавото месо.
Ще го изядем ли? - Все трябва да ядем нещо.
Никога не съм драла сърни,
но ти винаги гледаш баща си. Можеш ли да ми покажеш как става?
Сега дръж здраво. - Добре.
После режеш през кожата,
като започнеш от задния крак, но не твърде дълбоко,
защото ще прободеш стомаха.
Спри.
Сега се пресягаш вътре...
И дърпаш.
Колкото до одирането - хващаш това ъгълче
и дърпаш силно, като едновременно с това режеш.
Яж. Непрекъснато ядеш сърнешко.
Не мога да го избия от главата си. Знам, че е бебе.
Не е бебе, а храна. Месо. Яж, моля те.
Джо, там ли си?
Джоузеф, чуваш ли ме?
Джо, обади се.
Джоузеф!
Мамо, събуди се! Събуди се!
Тоува се върна, отвън е. - Какво?
Знам, че е той, чух го да вие.
Той е, знам го.
Хайде, мамо.
Не чувам нищо. - Чух го, със сигурност.
Не е Тоува. Съжалявам, миличка,
няма нищо, сънувала си. - Не съм сънувала, чух го!
Болеше го. Моля те, мамо. - Рене, моля те.
Чу това, нали?
Джо. - Това не беше Тоува.
Стой вътре.
Ами вълка? - Джо!
Джоузеф!
Джо, къде си?
Тук!
Какво става? - Хайде!
Стой тук докато не се върна! Ясна ли съм?
- Да!
Мамо!
Вода. - Буден е.
Вода.
Моля ви.
Всичко е наред.
Ела да седнеш.
Кой е той? - Намерих го в гората.
Няма лични документи. - Какви документи?
Хората от града имат карти, на които пише кои са.
Той няма ли си? - Не.
Какво му се е случило? - Кракът му е ранен.
Вълкът ли го е ухапал?
Така изглежда.
Той е непознат.
Татко каза, че на тях не се вярва. - Няма значение, татко ти го няма.
Освен това не можем...
Помагаме му, защото така се прави, когато някой има нужда от помощ.
Баща ти би казал същото.
Няма да повярваш. - Какво?
Още едно обаждане за мечка. - Шегуваш ли се? Къде?
Не. - Да.
Отново ли? - Да.
Шибаните баровци не зачитат закона, докато не им потрябва.
Искаш ли да теглим чоп? - Не, ще се оправя.
След това имам и работа с един скункс.
За обяда си ли говориш? - Ще кажа това на Барб.
До по-късно. - Забравяш нещо.
Да, телефона.
Доскоро. - Доскоро.
Мечката отдавна я няма. - Какво?
Не може да е отишла далеч. - Вече не е в дома ви.
А ние какво да направим? - Това беше голямата мечка...
Ехо!
Къде съм?
Това е нашият дом. Снощи Ви доведох тук.
Ще Ви донеса вода.
Не си спомням. - Не се движете!
Само не се напрягайте.
Заповядайте. Не си ли спомняте какво стана?
Не.
Бях нападнат. - Един вълк ни дебне.
Почти ни нападна преди два дни.
Явно нещо го е подплашило, преди да успее да Ви довърши.
Дано да е бил съпругът ми. - Съпругът Ви ли?
Казва се Джоузеф. Аз съм Ан, а това е Рене.
Аз съм Лу. Приятно ми е, Ан.
Може би сте спасила живота ми.
Благодаря.
Сигурно съм измръзнал.
Цяло чудо, че нямам хипотермия.
Какво Ви доведе насам?
Какво имате предвид? - Ами...
По тези места не идват много хора.
Не, разбира се.
Това прави мястото специално.
Аз съм фотограф. Бях тръгнал към водопадите.
Колата ми се развали.
Тръгнах да се връщам. Бях...
Бях такъв глупак, не знам какво си мислех.
Стъмни се много бързо, стана студено.
Чух някакъв звук.
Чух звук, реших, че е дошла помощ.
Може да е било и вълк, не знам.
Това е последното, което си спомням, сигурно съм припаднал.
Намираме се ето тук. А пътят е тук, където имаме пикап.
Ако стигнем дотам, можем да Ви намерим помощ.
Искате да излезем? Ами ако това нещо е там?
Трябва да отидете в болница. Раните ще се инфектират,
и ще Ви боли много, когато лекарството спре да действа.
Да, да, просто...
Вие също сте били нападнати,
аз бих бил лесна мишена. Погледнете ме -
не мога да се бия, едва мога да стоя седнал.
Ела, трябваш ми.
Това е грешка.
Не, няма да се кача на това.
Само така можем да Ви закараме до пътя.
Погледнете колко е малко, ще вися от него.
Не е предназначено за хора. - С него Ви доведох тук.
Вратата, Рене.
Не съм готов за това.
Помогни ми с това.
Ще го дърпаме чак до пътя?
Ще трябва да ми помогнеш, отиди зад него и бутай.
Много ме боли. - Това е единственият начин.
Няма да проработи, казвам Ви.
Готова ли си, Рене? Три, две, едно - бутай!
Хлъзгаво е. - Бутай, Рене!
Моля Ви, спрете. - Мамо, иска да спрем, боли го.
Всичко е наред, продължавай!
Моля Ви, спрете! - Вълкът ще го чуе!
Спрете! - Вълкът ще го чуе!
Съжалявам, не мога.
Просто не мога, боли твърде много.
Съжалявам. - Не искам да ходим.
Просто ме сложете на пода. - Не, отиваме в моята стая.
Вдигни завивките, Рене. - Много съжалявам.
Благодаря, много Ви благодаря.
Трябва ми малко време.
Всичко ще се оправи, когато съпругът ми се върне.
Обещавам, всичко ще се оправи.
За всички нас. Починете си.
Вземи капана и виж какво друго можеш да намериш.
Провери за оръжия.
Трябва да мислим като баща ти.
Това са всичките ни капани.
Не е достатъчно. Дядо ми, също ловец, правеше така -
вълкът иска да изяде месото,
но облизва острието и вкусва собствената си кръв.
и ближе ли, ближе
и продължава да ближе.
Татко казва да не използваме отрова.
Ако беше тук, нямаше да има нужда. Трябва да се защитим.
Ако не убием вълка, той ще убие нас.
Ами ако Тоува се върне и я изяде вместо вълка?
Няма.
Моите свършиха.
Какво друго те научи баща ти за вълците?
Че мразят дим и огън.
Значи ще запалим огън и дим.
Орион Хотел Фокстрот, 248.
Точно така, малка кола.
Вероятно два дни, а може и повече.
Добре, няма проблем. Благодаря, и на Вас.
Моля те, не го вади, преди да приключа.
Къде каза, че го е намерила? - Не си спомням,
в сектор 6 или 7,
тъй като е на 20 минути от страната. - Езерата.
Нещата се обръщат, какво означава това?
Нещо в тази жена... - Вълкът е най-малкият й проблем.
Представяш ли си да живееш там с дете?
Точно това е, живяла е там цял живот.
Не изглежда да е от хората, които се плашат лесно.
Откъде един вълк ще намери евтин пръстен?
Може да е бил привлечен от нещо вкусно.
Пръст ли?
Излизам. - Къде?
Да проверя колата. - След час си свободен
и вече се обади на колегите, защо не изчакаш до утре?
Любопитен съм, ще ме гложди цяла нощ.
Телефона. - Браво.
Луси.
Чуваш ли ме?
Луси?
Боже мили! Божичко!
Там ли си, Дани? Ако си там - вдигни.
Хайде, Дани! Дано не си заспал отново.
Събуди се. - Дани?
Дани? - Луси, Барб е.
Снощи заспах докато чаках Дани, той не се прибра, не се и обади...
Дани! - Обади ми се, когато можеш.
Джо, моля те вдигни.
Моля, помогни ми. Не мога да се справя сама.
Джо!
Не, не!
Дани!
Божичко, Дани!
Боже мой, Дани!
Не.
Слушай, чуй ме. - Кажи на Барб, че я обичам.
Чуй ме - ще доведа помощ. Трябва да останеш в съзнание!
Кажи на Барб... - Ще й го кажеш сам.
Рене.
Рене!
Мамо!
Не, моля Ви, недейте!
Спрете!
Човече, ето това е.
Ето това е.
Трябват ми ключовете за пикапа.
Трябва да стигна до колата ми, преди някой друг да я намери.
Къде са ключовете?
Не се тревожи за нея, тя е добре.
Кажи ми къде са ключовете. Ще те заведа при Рене, но първо ти.
Става ли? Първо ти.
Ключовете.
Тук ли?
Къде е Рене? - Това е друго нещо.
Къде е Рене?
Не съм искал това.
Ако зависеше от мен, никога нямаше да се срещнем.
Но мъжът ти искаше да хване вълк.
Това ли ти каза?
Искам да знам кой е извършил това. - Имаме кървава следа.
Погледни ме.
Погледни ме!
Там има дим!
Дим!