ДЖОШ МАККОНВИЛ
БОНИ СВЕЕН
ХЮ ШЕРИДАН, ФАЙРАС ДИРАНИ ДЖУАН САЙКС
СТИВ ЛЕ МАРКАН, ДЖЕСИ РОБЪРТСЪН НАТАЛИ РИЙС
РИНА ОУЕН
Оператор УЕЙД МЪЛЪР
Музика МАЙКЪЛ ЛАЙРА
Хайде, бързо!
Сценарист и режисьор СТОРМ АШУУД
БЯГСТВО И ОТКЛОНЕНИЕ
На границата на Тайланд с Мианмар взрив от насилие накара пак стотици
да бягат, за да спасят живота си. Докато следим военната кампания
срещу рохингите, избухна отново десетилетната гражданска война.
Мианмар се намира в криза отдавна. През последната година
десетки хиляди бежанци рохинги избягаха в северозападната част.
Една трета от световния опиум още се произвежда в Хималаите там.
Сили на флота на САЩ и ООН спират кораби за Китай,
Индонезия и Австралия, пълни с хероин и метамфетамини.
Въпреки новите закони срещу експлоатация на детски труд
в незаконните мини за сапфири и нефрит работят деца под 12 г.
Трагичното е, че нещата не спират дотам. Страната...
Те се нуждаят отчаяно от медицинска помощ.
Военните отричат да се провежда такава акция.
Застрашени и прогонени от домовете си,
бежанците се молят за намеса
и питат: "Кога светът ще ни защити?"
Аз съм Ребека Стансбъри, от Мей Сот, Тайланд.
ТРИ МЕСЕЦА ПО-КЪСНО ГОЛД КОУСТ, АВСТРАЛИЯ
Не мога да го направя. Не можеш ли да го проумееш?!
Не точно сега. - Защо? Не е твоята страна.
Имаш нужда от помощ. Още ли ти се привиждат неща?
Майната ти!
Уредил съм го. Просто няма да е сега.
Тя е твоя дъщеря. Лизи има нужда от баща си от време на време.
Не мога да се справя сама.
Предложиха ми прехвърляне в Мелбърн. Говорих с адвокати.
Мога да получа пълно попечителство върху Лизи.
Върви на майната си, Сара!
По дяволите!
Благодаря, че дойдохте. - Казах, че ще помогна по силите си.
Заповядайте, седнете.
Да ви предложа чай или кафе? - Няма нужда.
Как мога да ви помогна?
Какво можете да кажете за единствения оцелял Сет Корбан?
Сет... Той е национално съкровище.
От най-смелите хора, които познавам. Рядка порода е, истински войник.
Обучен да успява с цената на всичко. Но не питате за това.
Направили сте проучвания. - Това ми е работата.,
Стойте далеч от Сет. Умът му не е като преди.
Дължи се на посттравматичен стрес. Малко лабилен е, така да се каже.
Националното ви съкровище.
Знам, че не са били противопехотни мини.
Разчистването им е опасно, включително за бивши военни.
Зарежете измишльотините, майоре.
Специални части наблюдават разчистване на мини за ООН?
Едва ли. Имам източник в щата Карен.
Мисля да отида лично там. - Ако отидете да задавате въпроси,
няма да си тръгнете оттам. Съвсем просто е, Ребека.
Ще пратим хора да ви търсят. Защо да застрашаваме чужди братя,
за да намерят цивилна, която се е вкопчила в това?
Разбирате ли ме?
Трябва да вървя. - Проучих го.
Знам, че е баща и съпруг.
Ваша машина за убиване.
Как му се отразява това? - Сет не е семеен тип.
Татко! - Ела насам!
Радвам се, че накрая се появи.
Още ли мислиш да заминеш?
Не може да я изкараш от училище, да я отцепиш от приятелите й.
Назови един неин приятел, Сет.
Ако приемеш тази работа, може да живее при мен.
Ако стигнем до съда, нямаш шанс. Къде ще живее?
В контейнер за боклук? - Мамо!
Няма нищо.
Хайде, да вървим.
Не се притеснявай за мама. Работи много.
Не съм се мяркал много напоследък. - Няма проблеми.
Когато не те открием, вика бавачка. Симпатична е.
Трябваше да го видиш, Еми.
Дай да погледна.
Всичко е фасада. Военните прикриват нещо.
Да, освен това хваща окото.
Еми! - Какво? Истина е.
Не го отричай!
Джош говореше за него в писмата си. Че бил като Джони Кеш.
Трябва да го намеря, Еми. И да разбера какво е станало с Джош.
Би било прекрасно. Разполагате ли с адрес?
Да, мога да запиша.
Това ли е? Страхотно! Благодаря.
Благодаря. Довиждане!
Сет Корбан?
Капитан Сет Корбан.
Познавали сте брат ми. Джош Стансбъри.
Познавахте ли го?
Да, познавах малкия ви брат.
Не оставяте никого, нали? А сега сте единственият тук.
Какво стана?
Хайде, момчета. Три, две, едно. Усмивка!
Добре изглеждаш, Холивуд. Щрак.
Огромни комари.
Твой ред е. - Ето какво имам.
Бум! Какво ще кажете за това?
Цакам. - Не, не.
Майната им на картите.
Мамиш! Мамиш!
Погледнете ме, за бога! Джош? Джош Стансбъри!
Помните ли какво стана? - Съжалявам за загубата ти, Ребека.
Още се води изчезнал.
Дори не мога да погреба тяло. Не го намирам.
Прочете ли рапорта? - Не вярвам, че са чистили мини.
Бил си най-добрият му приятел. Той ми каза. Брат му в глутницата.
Няма глутница. Вече не.
Имам нужда от отговори.
Не ги знам.
РЕБЕКА СТАНСБЪРИ ЖУРНАЛИСТ
Сет!
Не спази обещанието си, братле.
Барман?
Едно уиски. Благодаря.
Говорите свободно японски.
Хубава татуировка.
Едно чисто уиски.
Уиски?
Наздраве. - Съжалявам, че те проследих.
Каква е целта ти?
Да науча истината. Каква друга?
Изкупление? - Какво искаш да кажеш?
Трябва да се внимава с кого говориш за тези неща. Винаги някой слуша.
Параноичен войник. Ти да видиш. - Не значи, че не си на нечия мушка.
Как беше? "Мълчанието расте като тумор".
Не поставям под въпрос мисиите, Ребека.
Какво ти заповядаха?
Беше права за брат си. - В смисъл?
Всичко е в истината. Няма да я научиш от рапорта.
Тогава ти ми я кажи.
Разкажи ми за него. - За Джош?
Познавал си го, ти ми разкажи.
Войната променя хората.
Какъв беше преди? - Май винаги е водил войни.
Ако не с баща ни, със самия себе си.
Проблеми с бащата. - Не зачеквай темата.
Близнаците са свързани по начин, който мнозина не разбират.
Джош винаги се биеше за мен. С разни момчета, с татко...
Сега ти се биеш за него.
Кажи ми какво му се случи.
Не е толкова просто. - Просто ми кажи нещо.
Какво търсехте в Бирма?
Ако не го разкриеш скоро, не мога да ти помогна.
Сет?
Сет, ей!
Знам, че мисията не е била за разчистване на мини.
Ами дъщеря ти? - Не се отказваш, нали?
Искам да ти помогна. - Оценявам го, но не искам помощ.
Не знаех, че сте близнаци.
ЩАТ КАРЕН ЮЖЕН МИАНМАР
Ще можеш ли да се откажеш от тях, щом стане напечено?
Мисли за оцеляването си и не ме закачай.
От сестра ти е, нали? - Да, направи ми го едно време.
Това е...
Тази е от дъщеря ми.
Сет, движение от изток.
Прието, хлапе. Чухте го. Разпръснете се.
И сега какво?
Ще чакаме.
Бежанци.
Полека. Това са само цивилни с някакъв свещеник.
Стрелба!
Назад!
Не можем да го допуснем. - Джош, придържай се към мисията.
Мамка му.
Не е нашата битка, Сет. - Вече е.
На 35 метра вляво, гранатомет. - Виждам го.
Стреч, чисто ли е? - Да, шефе.
Джош, провери повалените врагове.
Отиваме при жертвите.
Взех я!
Притисни врата. Бързо!
Държиш ли го? Диша ли? - Не знам.
Няма дишане, прилагам сърдечен масаж.
Дишай!
Хайде, миличка.
Диша.
Има рани по главата, лицето и врата. Какво е положението?
12 вражески елемента са мъртви.
Трябва да се измъкнем.
Донесете момичето. Местните ще се погрижат за нея.
Има рана на врата. Трябва да отиде в болница.
За нея е, малко шоколад.
Постъпихме правилно.
Къде ти беше умът? Току-що застраши всички ни!
Уелши, кротко! Чуй ме! Прекрати разправията!
Стига толкова, по дяволите!
Какво търсят тук войници като вас? - Идея си нямам. Защо сме тук?
Какво знаеш, старче?
Да не търсите австралиеца? Карл Боди?
Негови хора ли бяха? - Само смъртта следва този човек.
Къде е той?
Мъртви сте. Всички сте мъртви.
Какво беше това, по дяволите? - Нямам представа.
Трябва да се махнем от тази пътека. Боди скоро ще разбере.
Обещай ми, че ще й кажеш.
Беше дете, по дяволите, Сет!
ЩАБ НА АВСТРАЛИЙСКОТО ВОЕННО РАЗУЗНАВАНЕ
Сет...
Чувам, че намираш нови приятели.
Какво знаеш за нея? - Не си поплюва, нали?
Души наоколо. - Може да се каже.
Умна е. Знае, че не сме ходили в Мианмар заради някакви мини.
Идва момент, когато всички трябва да бъдем честни към себе си,
а тя ще я намери. - Кое?
Истината. - Значи вече казваме истината?
Истина, лъжа... Има ли значение? Намираме покой във вярата
Ти ме накара да погреба истината.
Всички имаме мисии. Ами ти? Още ли сънуваш кошмари?
Още ли ти се привиждат неща?
Спя като къпан. - Разбираш ли се с жена си и Лизи?
Обади ми се адвокатът й.
Разбирам, Сет.
Обучаваш се с една цел и й отдаваш живота си.
Прибираш се, целта вече я няма и смисълът изчезва.
Тези, за които си се бил, те оставят и новата ти мисия е сдържането.
Сдържане? - Да.
Сдържане.
Там е приятелят ми Били.
Здрасти. - Татко, може ли по един сладолед?
Да, разбира се.
Аз ще взема. Остани да пазиш татко. Не излиза често.
Ей!
Войник ли си?
Защо ти хрумна?
А някога... - Дали съм убивал човек?
Не, спасил ли си някого? - Много странен въпрос, Били.
Явно не си тук заради това.
Фунийка с шоколадов сладолед. - Довиждане, Лизи.
Не искаш ли да поиграеш с него? - Не, ще постоя при теб.
Как е? - Вкусен.
Преди да съм забравила...
Направих ти това.
Благодаря. - Няма защо.
Представяш ли си да имах такава къща?
Би било страхотно.
Татко!
Ела.
ОТКРИТИ МАСОВИ ГРОБОВЕ В БИРМА
Едно чисто уиски. Благодаря.
Е, вече не почваме с любезности?
Не е разпит. - Стига.
Любимият ми спорт е уотърбордингът.
Това е самопризнание.
Твоето. - Отдавна не съм се изповядвал.
Сигурно го знаеш. - Личи си.
Да ме напиеш ли се опитваш? - По-скоро напивам себе си.
Добре.
Тази нагласа ми допада. - Дължиш ми обяснение.
Забрави журналистиката и професионалната ми етика,
забрави всички страдащи и че обществото заслужава да знае
за какво отиват данъците му, армията или каквото и да е,
тази твоя омерта. - Какво остава?
Аз. Сестра съм на най-добрия ти приятел и скърбя.
И да не ми кажеш какво е станало с него, аз ще разбера.
За какво говориш? - Мисля да замина за Бирма.
Никога няма да го одобрят. Джош загина във военна зона.
Не може да отидеш с тъпата си камерка. Ще те убият.
Бях там не толкова отдавна.
Ще рискувам.
Тук не получавам отговори, така че нямам избор.
Говорих с шефката ти. Мишел Пенишоу.
Казва, че си болен и да стоя далеч от теб.
Така ли?
Този човек е страхотен в лекуване на психически травми
и проблеми с бащите.
Ребека, трябва да ти кажа нещо.
Маце, как си? Едно питие?
Вече си има. Благодаря. - Не питах теб. Говорех на дамата.
Вече имам питие. Благодаря. - Тогава една игра билярд?
Ще изглеждаш добре надвесена над масата.
Вече казах "не". - Не е нужно да се репчиш.
Ще ме ступат, ако се върна без теб. Ела за една бърза игра.
Сет, не!
Хайде, малката! - Първо ми кажи какво става!
Не е сега моментът! - Заминавам в края на седмицата.
Имаш време дотогава да проявиш прехваления си кураж.
Тръгвам в петък. А ти поработи върху агресията си.
Мамка му!
Виждала съм те и в по-ужасен вид. На проверката в понеделник сутрин.
Какво искаш?
Може да върнем момчетата ти. Имаме хора на терен в Мианмар.
Защо? За мерки срещу геноцида или да почистите след себе си?
Вече не е твоя грижа. Пенсиониран си.
Така ли?
Губернаторът иска да ти връчи медал. - Като в хубава приказка е, нали?
Да не мислиш, че ми допада тази наша игра?
Не е игра!
Върни го оттам.
Познаваш ли го? - Те са просто деца.
Няма ли да млъкнеш? - Ще ви защитим, обещавам.
Ще ви защитим.
Какво търсиш тук? - Растежът е свързан с промени.
Накъде биеш, татко? - Реших да променя някои неща
и да почна да те изпращам до вкъщи. Как ти звучи?
Аз съм детето. Аз трябва да раста и да се променям.
А ти си скучен възрастен. - Не съм скучен старец, много моля!
Какво си планирала за вечерта? - Домашни. А ти?
Ще сготвя нещо тайландско на приятел.
Здрасти. Нали каза, че само ще готвим?
Да. Аз...
Заради сакото ли е? Твърде много?
Много съжалявам за онази вечер.
Благодаря. Заповядай.
Когато постъпи в армията, мислех, че си отмъщава на татко.
Винаги е бил хлапе. Така и не можа да порасне.
Вероятно. Но децата са умни, нали?
Като дъщеря ти?
Да, като дъщеря ми. Страхотна е. Забравяш...
Ако допуснеш животът да те наказва, забравяш красотата.
Чудото.
Това значи ли нещо? - Лизи ми правеше гривнички,
но се късаха и се ядосваше. - Разбира се.
Затова си направих тази. Не може да се скъса.
Да чукнем на дърво.
Не мога дори да си представя какво ти е било.
Но е трудно да приема, че вече го няма.
Разчитахме един на друг цял живот, още от съвсем малки.
Дори само да изкараме нощта.
Баща ни влизаше в стаите ни и...
Да, не знам защо го споделих.
Съжалявам. - Няма нищо. Още вино?
Да!
Сигурен съм, че сте имали специална връзка. Личи си.
За Джош.
Не знам мога ли да живея без него. - Няма ли някой друг?
Тоест мъж?
Всички мъже, с които съм била, се оказаха лъжци.
Освен Хлапето. Той беше свестен. - Така е.
А ти виждаш ли се с някого? Говориш ли за виденията си?
Приемаш ли тези тук като трима страхливци,
които се крият от случващото се в света?
Мислех си, че са просто свързани с представата за злото,
като избягване на болест.
Не бих нарекъл човешката природа болест.
Ей!
Сет!
Какво има?
Всичко е наред.
Няма нищо, погледни ме.
Видяхте ли менюто? - Няма нужда. Знам какво искам.
Татко, за теб само "чоу мейн" ли?
Съжалявам. Само една бира. - А за ядене?
Чоу мейн и малка порция пържен ориз. - Добре.
Благодаря.
Татко?
Той беше наш брат! Той беше наш брат!
Съжалявам!
Татко! Татко!
Не е истинско, татко! С мен си!
Сега си с мен, татко!
Татко!
Имаш нужда от помощ, Сет. - Миличка, съжалявам.
Съжалявам, татко не е съвсем добре. Погледни ме! Обичам те!
Потърси помощ, или няма да я виждаш повече.
Той се нуждае от мен! - Ти си възрастният, Сет.
Не бива да расте по този начин.
Обещавам да се видим пак. Толкова те обичам!
Можех да я нараня. - Но не си го направил.
Не мога да оправя нищо.
Ще я изгубя.
А най-скапаното е, че дори не я заслужавам.
Не заслужавам да имам дете.
Не е вярно.
Пратили са части в Бирма да търсят телата.
Няма защо да припарваш там.
Искаш да научиш истината?
С брат ти бяхме в група за специални операции.
Инструкциите бяха обичайните, но за мен беше лично.
Човекът, когото трябваше да убием, беше мой бивш командир.
Зъл негодник.
На последната си мисия беше ликвидирал хората си
и беше избягал. Беше изчезнал безследно.
До тази година, когато се появил в Мианмар, където убивал цивилни
и прекарвал дрога за армията им.
Имахме три дни да проникнем там, да преценим ситуацията
и да ликвидираме Карл Боди.
Какво има? - Медальонът от сина ми.
Не го намирам.
С ръката на Фатима? - Лошо предзнаменование, шефе.
Стреч, по-добре да се махнем от тази клисура.
Това е най-сигурният талисман.
Не го губи. Хайде.
Сет, още ли се движим към целта?
На 2 км от позицията сме.
Чу ли това?
Кози.
Животновъди корени.
Някой иска ли козе месо за вечеря?
Уелши...
Сет!
Още са деца. - Няма ли да млъкнеш?
Знам къде е той. Австралиецът, когото търсите.
Доведи го.
Познаваш ли този човек? Къде е?
Не казвай нищо! - Ще ви защитим.
Обещавам. - Не им вярвам.
Вероятно работят за него. - Не го знаем.
Много удобно са оцелели при атаката по-рано.
Има логика. - Познаваш ли го? Виж снимката.
Г-н Боди? - Какво ви казах?
Нищо не значи, че го познават. - Ще млъкнеш ли?
Ще ги изплашиш. - Всъщност те ме плашат!
Уелши, тихо! Къде е той? - Върши си работата, ясно?!
Стига. - Затова си дошъл!
Това е проклета засада! - Къде е той?
Тези деца са като ходещи мини. - Просто деца са.
Млъкни, Джош! - Къде е? Уелши!
Само дете е, Сет!
Стой!
Чудесно. Вече са ни чули.
Работиш ли за Боди? Кажи ми истината.
Не! Той беше уплашен. Нищо повече.
Г-н Боди уби цялото ни семейство. Вие сте същите като него!
Също като г-н Боди!
Мамка му... Какво направихме?
Боже, Сет! Много съжалявам. - Не, аз съжалявам.
Никога няма да си простя.
След като покрих пръстта с кръвта на брат му,
го накарахме да ни покаже къде е видял за последно мишената ни.
Сет, ела да видиш.
Не мислех, че е част от мисията. - Знам. И аз не съм го очаквал.
Какво е станало тук?
Скапана работа, а? - Кой би изтребил болница?
Съобщи по радиостанцията. - Слушам.
Трябва да проверим цялата сграда. Стреч...
Няма сигнал.
Имаме компания.
Кръгова отбрана.
Виждаш ли това?
Бирманска пехота!
Това е М-60!
Къде е хлапето?
Имат танк!
Не е за вярване.
Мамка му!
Влизам! Стреч!
Открива огън!
Намери ни изход на юг към гората!
Тръгваме! Живо, живо!
Прикривам ви! - Изтеглям се!
Прикривам ви! - Чисто!
Малкото копеле! Какво ти казах? - Уелши, не. Хлапето е с нас.
Майната ти, Сет. - Недей.
Остави пушката долу. - Мъртъв си, малкият.
Хвърли оръжието! Уелши, остави!
Майната му на хлапето.
Момчета, под обстрел съм. - Мамка му!
Лош късмет.
Джош, идвам. Стреч!
Мамка му...
Къде са другите?
Къде са Стреч и Уелши? - Казах ти, че не е учение.
Притискай раната. - Само да си почина малко.
Не, хлапе, идваш с мен.
Хайде, изправи краката.
Свали ме.
Притискай мястото.
Мамка му...
Прострелях Уелши.
Как така го простреля?
Щеше да застреля хлапето, а не можех да му позволя.
А Стреч...
Стреч е мъртъв.
Кой си ти? За кого работиш? Говори!
Каква е целта на мисията ви?
И къде е командването ви?
Кой е командирът ти?
Защо сте дошли в нашата земя? Кой ви прати? Казвай!
Не сме военни. Съвместна операция е. Допуснали сте грешка.
Участваме в екип по наблюдение на противопехотни мини.
От ООН. Просто се изгубихме.
ООН нямат правомощия тук. Щом не сте военни,
каква е организацията ви? Кой е командирът ви?
Майор Болка. Така я наричахме, помниш ли?
Онази стара вещица Пенишоу. По дяволите!
Още ли изпраща шпиони, или се е оттеглила в провинцията
да сърба чай и да се опитва да изчисти гузната си съвест.
Вече не работя за нея. Казах ти. Работим за ООН.
Жаден ли си?
Защо сте тук?
Знаеш ли какво обичам в тази страна?
Спокойствието.
Дъждът отмива мръсотията и калта.
И накрая остава само покой.
Виждаш ли...
Аз съм човек на мира.
Ти не си човек на мира, Сет. Никога не си бил.
С теб много си приличахме някога,
доколкото си спомням.
Защо не млъкнеш, мамка ти?
Остави го на мира!
Виждаш ли този белег?
Знаеш ли как наричам този белег? "Съвестта на Сет".
Със Сет играхме тази ваша игра някога.
Имаше едно хлапе, на около 10 или 11 години.
Сет беше с крачка напред, както винаги. Държеше го на мушка.
Но знаеш ли какво? Сет не стреля.
Малкото копеле ме рани в пикочния мехур,
а Сет просто го остави да избяга.
Но няма проблеми, защото хванахме семейството му да прекарва дрога
през границата и се разправихме с него. Нали така, Сет?
Но не мога да пикая както трябва. - Щом мразиш мястото,
защо се върна?
Защото тук съм Бог. - Бог?
Заеми ми онази М-16 и да проверим.
Голяма превземка си.
Дошъл си да ме убиеш, кретен.
Имаш се за нещо повече от мен. Но си пълен слабак.
Защо не се присъединиш към мен, братле?
Нямам нищо общо с теб. Чу ли? Нищо.
Ако е вярно, те прави нещо още по-лошо.
Лъжец, страхливец.
Който се крие зад морална суета.
Приятелчето ти едва ли ще изкара още дълго.
Не го замесвай в това, мамка ти!
Остави го на мира! Той не е заплаха за теб!
Ще те убия! Ще те убия!
Развържи го.
Вдигни това. - Вдигни го!
Вдигни го!
Сега ще размажеш главата на този боклук.
Убий го. Убий го!
Направи го, Сет. Просто е. Или ще го убиеш,
или и двамата ще умрете много бавно.
Умри!
Всичко опира до мъките.
Преди да се удавиш в изпражненията си,
ще видиш първо как приятелчето ти ще се удави.
Довиждане.
За какво си мислиш?
За Уелши и детето. А ти?
За хлапето. За сестра ми...
Мамка му.
Искам сестра ми да знае истината. - Джош, много съжалявам.
Обещай ми.
Хайде, обещай ми.
Обещавам, приятел. - Знаеш, че ще умра.
Спри да се самосъжаляваш и се махни оттук. Остави на мен.
Откога ти ми даваш заповеди?
Трябваше да се случи някога. А сега изчезвай.
Ще дойдеш с мен.
Накарай ме. Ще го пропусна.
Хайде.
Полека. Съсредоточи се.
Господине! - Хлапе, слава на бога.
Побързайте! Войниците ще дойдат!
Джош, качи се отгоре ми.
Добре...
Качи се на раменете ми.
Не, не!
Благодаря ти. Сега се махай оттук.
Господине, това е грешната посока!
За бог явно не чуваш добре. Също като хората ти.
Моите страдания свършват тук.
Не разбирам. Значи си го оставил? Остави го да се удави.
Ти си причината всичко да се скапе. "Националното съкровище".
Разкарай се оттук. - Ребека...
Не, ти ме излъга. Трябваше да ми го кажеш по-рано.
Мишел беше права за теб! Имаш нужда от помощ!
Не е за вярване!
Отделяш време за себе си? - Да, защо не се присъединиш?
Открили са момчетата ни. Сега превозват телата им.
Връщаме ги у дома. - Ребека знае ли?
Реших, че трябва да научиш първи.
Онзи свещеник е бил заловен и убит от бирманската армия преди дни.
Много удобно е да стане сега, нали?
Не искаш Ребека да разтръби за станалото.
Каза ли й? - Има право да знае.
А аз нося отговорност. Пред теб, пред момчетата в чували за трупове,
пред семействата им, Сет.
Служебните ми задължения не приключват с тази мисия.
Какви са задълженията ти?! Да захранваш лъжи?
Аз съм чудовище! Погледни ме!
Вече не знам какво да правя!
Имам дъщеря.
Най-красивата дъщеря.
Искам да вижда в мен баща, а не това!
Не това...
Боли!
Това чувство никога няма да изчезне. Повярвай ми, знам.
Но има помощ.
Можеш да намериш начин да оцелееш.
Войнико...
Не съм те обучавала да бъдеш жертва.
Да го направим, копеле.
Хайде, да го направим. Давай!
Моля ви, позволете ми да забравя.
Целият този дъжд, цялата тази проклета кал.
Разочаровах всички. Съжалявам. Много съжалявам...
Не са ни обучавали за това.
Много съжалявам.
Джош, моля те, прекрати това.
Можеш ли да ми простиш?
Можеш ли да сложиш край на това?
Можеш ли да ме спасиш от това?
ДЖОШУА СТАНСБЪРИ 28 години
Дойде. Гордея се с теб.
Аз първа се опълчих на татко.
Джош като че ли винаги се наказваше за това.
Както правим всички.
Джош беше добър човек. - Ребека...
Да знам, че според него е вършел каквото трябва,
че се е биел за доброто,
ми е достатъчно.
Съжалявам, че закъснях. Ангажиментът ми се проточи.
Ангажимент?
Татко! - Здрасти, хлапе! Ела насам.
Взе ли си багажа? - Да.
Значи ще се справиш? - Да.
Да не караме Били да чака. Ще ни обяви за изчезнали.
Били? - Приятелят ми от парка, мамо.
Хайде, да вървим.
Мама каза ли ти? - Какво?
Няма да отиде на онази работа в Мелбърн. Нямаше да й хареса.
Умри! Умри!
Татко? Татко?
Добре ли си? - Да, нищо ми няма.
Да вървим.
Имаш ли рожден ден днес? - Не.
Жалко. Взех ти един малък подарък,
но щом нямаш рожден ден... - Какъв е, татко?
Господи! Сериозно? - Да.
Къща...
Да отидем да я разгледаме.
Обичам те, татко. - И аз те обичам.
20 процента от всички военни, служещи в бойни условия,
страдат от посттравматичен стрес.
50 процента от тези мъже и жени няма да получат нужната терапия.
Превод и субтитри КРИСТИН БАЛЧЕВА
Редактор МИЛЕНА ПАРЦУНЕВА
Обработка HD MEDIA