Защо слагаш лампички толкова рано? Все още е ноември.
Защото ми е празнично.
Може ли да вземеш чука и да ми го донесеш?
Какво ти става? Вземи чука и се качи горе.
Той е бъзльо, татко.
Да, скъпа, и аз така мисля.
Ще ми помогнеш ли?
Благодаря. Не беше толкова трудно, нали?
Татко!
"Татко!"
Как стана толкова голям женчо?
Донеси ми една бира, вземи една и за теб,
но я крий от мама, както ти показах. Разбрахме ли се?
Баща ти е голям задник.
Това сутрешната бира ли ти е?
Стига, дори не знаеш в коя част на деня е станало.
Мамо, ела да видиш! - Боже!
Тогава осъзнах, че искам да съм стюардеса.
Точно в този момент. - Какво?
Това те е вдъхновило? - Полет 7997.
Беше цяло чудо, че никой не умря. - Не е за вярване.
Да, даваха главната стюардеса Шерил Макадамс по всички новини.
Помогнала им е да се чувстват сигурни в най-кошмарния си миг.
Исках да стана точно като нея.
Исках само да помагам на хората.
Бъкли: Здравей. Видя ли се с приятелката си?
Имаш ли още едно?
Сериозно ли? - Имам няколко въпроса.
Клиентката ви е свидетел.
Видя самоубийството на жена. Какво друго да ви каже?
Защо ФБР е на местопрестъплението? - Ходим след нея.
Искам да попитам г-ца Боудън нещо. Какво се случи, преди да слезете?
Сабрина!
Не знаете какво става. - Остави на мен.
Нямате представа. - Каси!
Според съседите сте тормозили жертвата преди събитието.
Помислих, че някой я напада вътре. Нарязаните документи,
които залепихме... - Залепихте?
Да, с тиксо, не ме гледайте така.
Така разбрахме, че "Лайънфиш" пренасят оръжия
и Соколови перат пари с "Юнисфер". И това разбрахме, нали?
И Миранда, за която ви казах, ме гонеше във влака,
и стори това на Сабрина, защото тя говори с мен. Явно аз съм виновна.
Метафорично казано, не признава вина.
Имате ли доказателство? - Знаете ли?
Благодаря, агент Уайт. Тя прояви учтивост.
От полицията вече я разпитаха, затова ще си вървим.
Довиждане.
Знам, че отново видя поредния ужас,
но какво правиш, мамка му?! - Ани, не мисля, че сега може...
Сигурно не осъзнаваш, че им каза всичко за "Юнисфер".
Това, което ти казах под секрет и нямам право да знам.
Това може да ми създаде проблеми.
Изобщо сети ли се за този вариант?
Къде отиваш? - Ани, остави я.
Знам, че сбърках, но това не беше самоубийство. Някой я уби.
Вероятно Миранда. Няма да я последвам.
И аз не искам да убият и теб. Спри. Каси!
Къде отиваш? Буквално няма къде да отидеш!
Права си.
Така е. - Боже, Каси.
Извинявай.
Не ти намеквам, че трябва да се оправяш сама.
Опитвам се да ти помогна.
Моля те, позволи ми да ти помогна.
Спокойно, всичко ще бъде наред.
С Т Ю А Р Д Е С А Т А В домовете на други хора
Има късмет, че си до нея да оправиш нещата.
Вярваш ли й за цялата тази ситуация?
Ало? - Добро утро, г-це Мурадиан.
Относно услугата, която поискахте,
бих искал да се видим днес да обсъдим неизплатения ви дълг.
Разбира се. - Ще ви изпратя адреса.
Елате в 15 ч. Оценявам точността.
Разбира се.
По работа ли беше? - Дали й вярвам?
Няма снимки, няма свидетели. Има проблем с алкохола.
Приятелки сме. Искам да й вярвам. Засега това е отговорът ми.
Помогнах с документите. Мисля, че има нещо важно в тях.
Радвам се, че и двамата го вярвате,
но понякога боклукът се оказва само боклук.
Разбираш ли?
Трябва да тръгвам.
Много е рано! - Следобед е, и е 14 ч.
Боже мили.
Ани излезе по работа. - Добре. Подай ми това.
Благодаря.
Божичко. Макс, прецаках всичко.
Изпях тайните за "Юнисфер" на ФБР.
Това може да се отрази много зле на Ани.
Тя със сигурност... Говорим за Ани. Тя ще се справи.
Макс... - Какво да кажа, Каси?
Тя беше много разстроена и дори ми се видя уплашена.
По дяволите. Не исках да те слушам. Добре. Нека помислим.
Ти разбра, че "Юнисфер" имат нелегална дейност.
Ако влезеш отново...
Не мога да хакна "Юнисфер" отново отвън. Опитах се,
но са си подобрили защитата.
Ако вляза вътре на техен компютър... - Не, няма начин.
Вече отидох под друго име и счупих скъпа скулптура.
Никога няма да ме пуснат.
Тогава не знам какво да ти кажа.
Стига. - Съжалявам. Наистина.
Ръцете ти треперят.
Алекс, това е много лошо.
Положението беше лошо, съответно се води "по-лошо".
Шегуваш ли се? - Знам какво си мислиш,
но вината не е твоя. Не си виновна, че умрях, нито за Сабрина...
Не сме сигурни. Виновна съм за Ани. Ако й отнемат правата,
край с живота й. Ще отиде в Куинс при майка си
и ще е по моя вина! Какво да правя? Не знам.
Какво да направя?! - Дишай.
По-добре ли си? - Да.
Кротувай, за да не влошиш нещата. - Трябва да помогна на Ани.
Живея в кутия за обувки.
Съревноваваме ли се? - Да.
Разкажи ми за твоя шикозен дом. - Добре.
Мога да работя от вкъщи. Добра локация с красива гледка.
Така ли? Опиши ми гледката.
Не и за портиера, той цял ден гледа голямата скулптура "Корабът".
Много я мрази.
Мога да работя от вкъщи.
Защо гледаш като луда?
Стой. Мисля, че имам идея
как едновременно да оправиш тази каша и да отървем Ани.
Звучи прекалено хубаво, затова няма да се замесвам.
Чуй ме. Ще вземем информацията, без да ходим в "Юнисфер",
но ми трябва помощта ти. И... няма да бъде съвсем легално.
По принцип бих искал да кажа "да". - Да! Каза го!
Ани няма да го одобри,
а държа на нея и се старая да не правя грешки.
Моля те... - Разбирам.
Ани ми е по-скъпа от всичко. Само заради нея
бих отишла да купя кухня,
въпреки, че не готвя. Говорим за Ани.
Не може точно аз да я вкарам в беда. Помогни ми да й помогна.
За Ани.
Той каза, че е нова, висока сграда
с портиер, който гледа...
Боже! Портиер. Това трябва да е той. Да, тази е. Макс, слушай ме.
Ще се промъкнем в апартамента на Алекс.
Моля? Искаш да влезем с взлом у тях?
Не. Да. Ако е работел от вкъщи, значи ще има компютър, нали?
Може да има и аларма, куче пазач или този, който е убил Алекс.
Кучетата ще са гладни и слаби. - Добре, изброих и други неща.
Горе ще е по-безопасно, когато Миранда ни дебне.
Ако се доберем до компютъра, ще качим всичко на това!
По принцип е много сладко, но не и точно сега.
Подариха ни ги в Токио. Сякаш някой има нужда от флашка.
На много хора им трябва. - Сега и на нас. Това е съдба!
Не, не е добра идея да те слушам.
Изпий го и се успокой. Отиваме да получим отговори.
Здравейте. Как да помогна?
Здравейте. Аз съм Алесандра, а това е съпругът ми Брандън.
Брат ми живее тук, всъщност живееше тук.
Той почина, казва се Алекс Соколов.
Моите съболезнования. Алекс беше мил човек.
Колко мило. Нали е много мило?
Нашите го преживяват много тежко и аз уреждам делата на брат си.
Ако ни пуснете в апартамента му, няма да се бавим.
Не искам да гледам този ужас и секунда повече от нужното.
Ужасно нелепа грозотия. - Прав сте.
Очевидно имате вкус. Има вкус, нали?
Апартаментът му беше 901. Не, това е друг, в който живееше.
1115 е. - Това щях да кажа.
Вие сте чудесен човек. Много ви благодаря.
Благодаря.
Здравей. Каси е. Ще ти се обадя после.
Момент, скъпи.
Здравейте. - Последната доставка беше успешна.
Не съм се и съмнявал.
Готова съм за по-голяма задача. - Изненадвам се от ентусиазма ви.
Много се възхищавам на желанието ви да се докажете.
Ще ви изпратя адрес, на който да се срещнем.
Добре ли сте?
Притеснявам се, че приятелката ми ме избягва.
Боли ме. - Душевната болка е най-тежката.
Сигурен съм, че приятелката ви ще се осъзнае.
Хайде.
Давай, нямаме време. - Хаквам компютри, не апартаменти.
Кажи ми, че знаеш как работи. - Изисква многоцифрен код,
но ще е една от милиард конфигурации.
Стой, когато бях в дома на Алекс в Уестчестър,
видях бележка, на която пишеше "Алекс 7226".
Как го помниш?
7226 е "Кенеди" до Йоханесбург. Помня си полетите.
Добре, признавам, че е вълнуващо,
но трябва да си свършим работата.
Притеснена си.
Ако тук има нещо, което не искам да знам?
Ще разкриеш мрачните ми тайни,
като видиш от кои маслини си купувам?
Наблюдателна съм. - Можеш да се прибереш, ако искаш.
Това моят апартамент ли е?
Започваме. Ето го влакчето на ужасите на имотите в Ню Йорк.
Какъв ще се окаже Алекс Соколов?
Каси, съсредоточи се. Компютър! - Да, да.
Сесилия на телефона. - Аз съм.
Простете, но бъдете по-конкретна.
Тази, която не слуша Виктор,
или тази, която застрашава и двете ни, като ми се обажда?
И двете? - Това не е шега, Миранда.
Рецепционистката Сабрина имаше полезна информация.
Касандра Боудън използва псевдоним - Алесандра Ричи.
Явно Алекс има работна станция в дома си, за която не знаех.
Трябва да проверя дали в нея има... - Спри!
Сесилия, ако можех да спра... Но аз се издъних
и аз трябва да оправя нещата. Лично е.
Знаеш, че се безпокоя, когато имам недовършена работа.
Сериозна съм. Спри. Аз няма да правя нищо.
Виктор каза: "Качи се на самолета и се прибери".
Затова се качи на проклетия самолет!
Ако позволите, бих искала да благодаря...
Как е приятелката ви?
Тази, на която помогнахме, като се обадихме на Соколов.
Тя е добре. Благодаря.
През повечето време.
Занесете това в "Клаверак" и го връчете
на клиент на кантората ви - Джоузеф Джазар.
Кажете му, че ще се погрижим за семейството му.
Може да ми отнемат правата, да ме арестуват, ще съм безполезна.
Тогава се пазете да не ви хванат, докато предавате съобщението.
Простете, но не мога. Не мога да го направя.
Има ли някакъв друг начин, друг вариант?
Разумни хора сме. Може да не изпълните задачата.
Ще ви дадем друга, но гарантирам, че ще е много по-трудна.
Каси! Открих го!
Има пряка връзка със сървъра в офиса му.
Парола. Добре. Парола.
Стой. "Запад 914." Това трябва да е.
Хората не се отнасят сериозно към сигурността.
Какво? Втора парола ли? - Изисква двустепенно потвърждение.
Случайно генериран код на телефона му
и дистанционно. - Джобно дистанционно ли?
Да, с малък екран. Няма как да вляза.
Дистанционното сигурно е тук. - Така ли?
Добре. Да го намерим.
Оксикодин. Много забавно.
Защо нито една жена няма лице? Алекс да не е бил сериен убиец?
Ще проверя в гардероба.
Винтидж колекция на фетиша му.
Подредена по хронологичен ред. Това не е секси.
Само ти така мислиш.
Не мислиш ли, че е необичайно и неочаквано?
Явно си бил маниак!
Ясно, апартаментът има история.
Глупости. Това са само вещи.
Понеже използва дистанционното като оправдание да огледаш,
всички тези неща са тук.
Не съм използвала дистанционното за оправдание.
Съдиш ме.
У вас има препарирано полярно мече. Що за лудост е това?
Може да е от баща ми. И той има, не помниш ли?
Добре, а всичкият този оксикодин? От различни лекари
за различни пациенти, дори не е за теб!
Пристрастен ли си?! Дилър ли си?! - Не знам, и ти не знаеш!
Съжалявам, че не оправдавам очакванията ти.
Очакванията ми ли? - Да!
Приятно ли ще ти е да дойда у вас
и да започна да си вадя заключения, без да разполагам с контекста?
Пътувам често и храната се разваля. Не го пълня...
Аз виждам човек, който не знае как да се грижи за себе си.
Тези са гратис от хотелите.
Това говори само по себе си.
Това показва "алкохолик". Това изображение
подкопава аргумента ми, защото е очевидно.
Зрял човек съм и понякога пия, но нямам проблем.
Легна до мен и не видя, че са ме убили.
Проблемът не е в това, че бях пияна, а че твоите потайности те убиха!
И баща ти ли нямаше проблем?
Нали видях погребението му? - Алекс.
Не е забавно, нали? - Спри.
Смятам, че си досущ като баща си...
Спри! - Не можеш да се справиш...
Майната ти! Не съм алкохоличка!
Ако искаш шоу, сега ще ти спретна едно.
Така ли си ме представяш, Алекс?
Такава ли ти изглеждам?
Кучи син.
Макс? Макс, мисля, че го открих.
Какво? - Това ли е?
Бинго.
Какво беше това?
- Не знам.
Мамка му!
Боже. Разбира се. - Миранда ли е? Това е Миранда!
Мамка му!
Какво, по дяволите?!
Явно не сме в безопасност тук. - Боже, безполезен е.
Напълно го е унищожила! - Не бъди песимистка.
Боже, Макс, мисля, че открих нещо.
Скапаният компютър не ни трябва!
Трябва да очакваме всичко, като влезем в "Лайънфиш".
Ако успеем да влезем.
Защо се оглеждаш? - Вече ми се налага.
Каси! - Бъкли?
Какво... Здравей. - По това време тичам.
Тъкмо си мислех за теб и ти се появи.
Да. - Вселената ни дава знак да излезем.
Това беше тъпо, съжалявам. Забрави, че съм го казал.
Всичко наред ли е с твоята приятелка?
Боже, забравих да ти пиша. Съжалявам.
Бях много... - Заета си, разбирам.
Няма нищо. Вие двамата... - Боже, ужас! Не! Това е Макс.
Ужас ли? - Извинявай. Макс, Бъкли.
Здравей, Макс. Откъде се познавате?
Много бързаме. Имаме работа със самолети.
Ще ти пиша и ще се видим. Обещавам, но трябва да тръгваме. Чао.
Обади се на мобилния на Даяна Карлайл.
Да?
Помолиха ме да внеса тайно плик... - Казах ти, че не искам да знам.
Тези договорки са си твоя работа.
Надявах се да ми кажеш, че трябва да се върна
веднага в офиса, за да не... - Не!
По-добре е да не ми казваш нищо за това.
Как може да го обсъждаме по телефона?
Здравей. Благодаря.
Защо идвате за самоубийство? - Има ли бележка?
Не, но една трета от тях не оставят бележки.
Това се вижда предимно в романтичните филми.
Ходела е на психолог.
Това не се равнява на самоубийство. И аз ходя.
И аз, не че това помага.
Прането е сгънато наполовина.
Кой се самоубива, докато си прибира прането?
Има ново резе. - Не е искала някой да влезе.
Може би са я тормозели. - Жената, която се обади на 911.
Много хора казаха, че тропала и крещяла. Пълна програма.
Тук.
202.
Бил!
Какво?
Какво правиш в мотел?
Не ми дръж такъв тон, Уилям Бриско.
Не, не. И защо ме следиш? - Не те следя.
Тъкмо отивах на обяд и те видях как стоиш на паркинга на този...
Това е мотел, Бил. - Това е евтин мотел.
Какво от това?
Планирах да те изненадам със секси подарък за рождения ден
и ти го провали! - Но той е следващата седмица.
Затова е изненада.
Довечера щяхме да играем мръснишки роли, но забрави.
Забрави за това.
Това ми звучи добре. Звучи чудесно.
Може ли да го направим?
Искам да го направим. - Да.
Задръж. Ти какво си помисли, че правя в мотела?
Да не помисли, че ти изневерявам? - Не.
Не ми ли вярваш след 20 години брак? - Разбира се, че ти вярвам.
Извинявай, скъпа. - Няма нищо.
Сигурна ли си? - Да.
Обичам те. - И аз те обичам.
Ако отново ме видиш пред мотел, не си мисли глупости.
Добре. - Добре.
Ще се видим у дома. Отивам да отменя резервацията,
но не и мръснишката игра.
Чао, скъпи.
Ще се видим вкъщи.
Това ли е всичко?
Празен офис отпред, и отзад е празно.
Това ли е голямата страшна фирма? - Да пробваме да влезем. Хайде.
Мамка му! Защо... - Да.
Това шперц ли е? - Да.
Нали не знаеше как?
Не исках да си вадиш изводи за мен.
Да!
Горе? - Да.
О, да. Това е подарък.
Свалете якетата, обувките и всичките си вещи.
Сложете ги в кутия и минете.
Сложете всички електронни устройства в друга кутия.
Това вашето яке ли е?
Да.
Казах ви да сложите електрониката в отделна кутия.
Ще си ги вземете на излизане.
Извинете. Благодаря. - Следващият.
Познавам ли ви? - Аз съм адвокат
от кантората, която ви представлява.
Работя с адвоката ви Мартин. Прегледах случая ви.
Мартин се справя много добре с вашия случай.
Добре. Доволен съм от него.
Радвам се.
Това може да ви прозвучи странно,
но може ли да ви хвана за ръка за момент?
Моля ви.
Трябваше да го направя.
Казаха ми, че ще се погрижат за семейството ви.
Стража!
Какво е това? - Приятелката ми Меган
говори на корейски.
Явно Алекс е взел пари от "Лайънфиш".
Моля?
Преместил ги е в офшорна сметка. - Добре, но къде?
Умишлено не е очевидно къде е.
Колко пари?
Еха! 200 млн. долара.
Моля? - Да.
Божичко!
Заради парите ли го убиха? - Каси, виж това.
Ако са го убили заради парите?
Ако мислят, че знам къде са или са у мен?
Каси!
Документът, който изгубих в Банкок.
Какво е това?
Здравей. - Здравей.
Проследих я и няма да повярваш.
Боудън влезе с придружител в жилищна сграда в "Хъдсън Ярдс".
Познай кой има апартамент там. - Алекс Соколов.
Наемателят е "Юнисфер", но да, Алекс Соколов.
Не сядай на бюрото ми.
Адресът му по данъчна регистрация е в Кънектикът.
Може би избягва данъци в Ню Йорк, но получава поща там от година.
А Боудън влезе направо.
Прегърнала е портиера.
Все повече ми се струва, че са се познавали преди Банкок.
Кенет Бел също е мъртъв.
Някой от този списък диша ли още?
Има и друг файл.
Елена Кинг е "чакаща".
Какво е това? Аз съм при мъртъвците.
Какво става?
Макс, това не е Елена Кинг, а Миранда.
Тя е.
Супер. Поне не ти трябва кула от бутилки водка за това.
В какво ме забърка?
Аз ли съм виновен? Мъртъв съм. - О, да.
А сега липсва огромна сума, която си свил,
а Миранда е върхът на убийствения айсберг.
Колко души искат смъртта ми? Вече не си добрият.
Ти искаше да бъда добрият. Сега си бясна, че не съм.
Не е честно. Наистина ме заблуди в Банкок.
Бяхме на среща. Естествено, ще се държа добре.
А аз трябваше да разбера, че лъжеш?
Трябва ли да предполагам тези неща?
Не, тоест...
В крайна сметка бяхме само непознати в хотелска стая.
Добре ли си?
Дишането е важно за водене на вглъбен живот.
По дяволите.
Виктор.
Изглежда още се гневиш, че те отстраних.
Не, само съм изнервена,
но беше прав да ме върнеш. Бях прекалено близо.
Дори стана немарлива.
Да, но след като се дистанцирах,
всичко ми се изясни.
Не.
Трябва да се съгласиш с мен,
че стана немарлива.
Аз... станах немарлива.
Върна се в Лондон и всичко е наред, нали?
Разбира се. - Миранда...
Нали не ме лъжеш?
Не, разбира се.
Ако го занесем във ФБР, преди снайперист да ме гръмне...
Успокой се. Няма снайпери.
Какво?
Не мога да удостоверя кой съм. - В какъв смисъл?
Какво правиш?
Някой разбра, че сме тук, и сигурно вече идва насам.
Натам.
Постъпваш правилно, без дори да осъзнаваш.
Измисли история не само за мен. Правиш го и за себе си.
Каза си, че така помагаш на Ани,
както си си казала, че искаш да помогнеш на хората в самолета.
Казваш, че искаш да помагаш, но всъщност бедствията те привличат.
Не си била загрижена, а заинтригувана.
Не съм искала да помагам. Тичах към катастрофата.
Макс!
По дяволите.
Помощ!
Макс е. Знаете какво да правите. - Аз съм.
Когато се прибера, може ли да прекараме малко време заедно?
Да гледаме тъп филм. Може да доядем пастата.
Хайде, Макс. По дяволите!
Помогнете!
Обади ми се, когато чуеш това. Чао.
Превод СЕВИНЧ ДЖАНОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО