Досега в Стар Трек: "Дискавъри"...
Командире, изгубих контрол! - До всички, пригответе се за сблъсък.
Лейтенант, отидете до лазарета. - Нямаш сътресение. Свободна си.
Какво? - Казах, че си свободна.
Успешно преминахме. Кацането беше твърдо.
Хубаво е, че се върна. - Изпитвам определен дискомфорт.
Беше ранен от къс дураниева сплав и вкаран в изкуствена кома.
Майкъл? - Сару, пристигнах тук преди година.
Остава неясно дали Изгарянето е инцидент или природно бедствие.
Открих обаче откъслечно съобщение от стара честота на Звездния флот.
Говори адмирал Сена Тал. Очаквам, който иска да се присъедини.
Федерацията е жива... - В щаба ли се намира?
Ще открием адмирал Тал. - Сена Тал, когото търсите...
Познавам го.
Младата Адира се е свързала със симбионт на трил.
Съзнателна форма на живот.
Свържат ли се с приемник, той получава достъп до спомените им.
Включително на адмирал Тал.
Само че Адира има проблеми да достъпи до спомените му.
Въпреки това може да носи познания за онова, което е останало от Флота.
Дневник на медицинския офицер, допълнение.
Пътуването до Земята ни отвори очите.
Сблъскахме се с реалността, каквато е.
Сблъсква се с всички ни и осъзнаваме колко малко я разбираме.
Личните моменти, които ни определят -
рождени дни, годишнини, завършвания, погребения...
надживели сме ги.
Чувстваме се изгубени. Откъснати.
Повтарям им, че съм бил сам и изгубен.
Двете неща са преодолими и отново да започнем да живеем.
Имаш ли нужда да поговориш, насреща съм.
Добре съм.
Но първо трябва да приемем помощта.
За екипаж от толкова способни хора, такава уязвимост трудно се удържа.
Пет са думите, които ни държат: "Ще успеем да открием Федерацията".
Превърнали са се в мантра за екипажа.
В някои случаи помагат.
При други... Не дотолкова.
Адира, която се присъедини, може би ще е способна да ни отведе
до щаба на Федерацията, когато си възвърне спомените.
Също и тези на симбионта - Сена Тал. Мисията ни може би е дар.
Да ни напомня, че сме свързани от нещо голямо - Федерацията.
Сканиране завършено.
В отлично здраве е, както и симбионтът й.
Да се притесняваме ли, че се е увил около сърцето ти?
Не, защитава ме. Цялото ми тяло е свързано с Тал.
Събудете се със симбионт в себе си и ще ме разберете повече от добре.
Не помниш как се е озовал в теб? Кое е първото, което помниш?
Събудих се в спасителна капсула преди година, когато ме намериха.
Не помня нищо преди това.
Командир Стамътс отбеляза, че имаш завидни познания по кораба ни.
Дизайн, за който не би трябвало да знаеш нищо.
Също така говоря седем езика и владея бейжорска кухня.
Дали винаги съм била гений или са умения на другите приемници?
Ако идват от твоя симбионт, съвсем скоро ще разберем.
Нещо блокира спомените ти. - Но какво?
Няма как да знаем. Досега не сме имали подобен случай.
Възможностите са две - да се разровя в хипокампуса ти...
Лоша идея. - Или да те отведем при трил.
Стига да си съгласна, капитанът също.
Адира, ще бъда откровена с теб. Досега не е имало човешки приемник.
Не знаем дали трил ще могат или ще искат да ти помогнат.
Тоест мога да отида и никой нищо да не получи.
Няма да си върна спомените, а вие няма да намерите Федерацията.
Има ли начин да разберем дали са миролюбиви както преди?
Не, винаги съществува риск.
Не мога да продължавам така. Да не знам коя съм.
Да отидем при трил.
С Т А Р Т Р Е К Д И С К А В Ъ Р И
Епизод IV - "Не ме забравяй"
<<< УНАКС ТИЙМ <2020> UNACS TEAM >>>
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
Не засичам следи от оръжия. Нищо не показва враждебни намерения.
Да се надяваме да остане така. Оставаме в жълта тревога.
Л-т Брайс, отворете честота. - Слушам, сър.
Нещо говори ли ти? Планетата изглежда ли ти позната?
Да можех да кажа "да".
Капитане, комисар Вос отговори на повикването ни.
Свържете ни, лейтенант.
Добре дошли, комисар Вос. Аз съм капитан Сару от "Дискавъри".
Поздрави, капитан Сару.
От много години не сме виждали кораб на Федерацията.
Надявам се идването ни да е очаквано. - Разбира се.
На борда ни има приемник и симбионт, които се нуждаят от медицинска помощ.
Надяваме се, че ще ни помогнете. - Симбионтите носят историята ни.
Случи се Изгарянето и населението ни бе погубено.
Благословия е да се върне симбионт.
Ще ги изпратим при вас, придружени от корабния медик.
Ще очакваме пристигането им. Благодаря ви, "Дискавъри".
Отменете жълта тревога и останете в орбита.
Д-р Стамътс, бих искал да поговорим за скоковете ви.
Втори скок без проблеми. Възстанових се. Добре съм.
Бяхте прободен лошо и поставен в изкуствена кома.
Като изключим това е добре. - Готов съм за скок по всяко време.
Недостигът на дилитий прави органичния двигател незаменим.
Необходимо е да го управляваме и без ваша помощ, командире.
Работих по интерфейса десетилетие, докато не попаднахме на тардиграда.
Да, но оттогава са изминали 932 години на напредък.
Не може да сме безпомощни както всички други, ако нещо се случи с вас.
Разбира се, капитане.
Заедно с Тили сме двама от най-умните на борда.
Уверен съм, че ще намерите решение.
Може би не е подходящият момент...
Не може ли да направим нов интерфейс, който да използва тъмна материя?
Тъмната материя е съставена от субатомни частици,
а мицелиевата мрежа е част от подпространството.
Общо взето нищо не свързва тези две идеи.
Да. Направих някои изчисления.
Използвайки тъмна материя да пробием подпространството,
но изглежда, че не си готов да го обсъдим...
Не става дума, че науката е яко нещо, а за живота на всичко и всички.
Опитваш се, разбирам, но не ми губи времето.
Влез.
Имаш ли минутка? - Разбира се.
Очевидно си била доста заета.
Това е всичко, което намерих за Изгарянето.
Липсващите парчета са много. - Не, казах, че пространството ти...
Празно е? - Да.
Не трябва ли да си в совалката? - Именно за това исках да говорим.
Ти трябва да отведеш Адира. - Нямам отношение по проблема й.
Нуждае се от някой, който да я подкрепи.
Защо мислиш, че това трябва да съм аз?
Адира е изгубила всичко, на което може да разчита.
Разбираш го добре. - Ти също.
Да знаеш, че има теория. Посттравматично израстване.
При определени събития в живота ни -
смърт, пътуване във времето, цяла година сама в бъдещето,
биха ни вдъхновили да се развием и живеем по различен начин.
Намираш се в подобно състояние, докато Адира е едва в началото.
Дори не знам как да намеря мястото си на кораба.
Хората, които познавам и обичам, добре знам какво искат от мен,
но не бих могла да им го дам.
Знаеш ли какво най-много харесвам в теб?
Държиш на отговорността.
Да, работя по въпроса.
Приятелите ти, екипажът ти, бъдещето на всяко същество...
Дори когато се бориш със самата себе си.
Не разбирам защо ще ме придружиш ти.
Знаеш по малко за мен от самата мен.
Преди година се будиш без спомени, а аз без минало.
Десет секунди след като се разбих, повърнах.
Определено не ми вдъхваш увереност. - Да, обзалагам се.
Може би ще е най-добре да отида сама.
Щом искаш. - Да.
Добре.
До целия екипаж. Ротационният график за дежурства...
Д-р Колбър е умен човек. Бих му доверила живота си.
Смята, че трябва да те придружа. - Хареса ми.
Може да дойдеш, но има две неща.
Чакай. Доверяваш се на Колбър, защото го харесваш като човек?
Аз имам симбионт, а ти си повърнала в пространствен тунел.
Достатъчно шантаво е тук, но поне отношенията са ми познати.
Слушам те. - Каквото и да стане там,
не бих искала да разочаровам никой. - Няма да го направиш.
Какво е второто нещо? - Не казвай нищо неловко вдъхновяващо.
Направо ме влудява. - Дадено.
Совалка 3, предстои проверка.
Както искахте, завърших анализа си и всички са физически добре.
Не казахте, че са "здрави". - Правилно.
Но защо?
Нивата на хормона на стреса са извън норми.
Ако бяха мишка в клетка, щяха да гризат опашката си.
Същото се отнася и за вас.
Аз и опашката ми оценяваме опасенията ви.
Искам да знам как да помогна на екипажа си.
Може би ако се съсредоточат върху задълженията и рутината си?
При други обстоятелства би имало ефект,
но тук сме в непознати води и екипажът го съзнава.
"Дискавъри" може да изчезне утре, а това няма се забележи.
Никой няма да скърби за нас. - Трябва да се чувстват обвързани.
Да.
Добре дошли на Трил.
Представям ви пазителката Зи, духовната ни общност и водачът Пав.
Благодаря. Аз съм командир Майкъл Бърнхам, а това е Адира.
Капитанът ви спомена, че ще доведете приемник и симбионт.
Да.
Тя е човек?
Да, такава е.
Моля, да чуем имената ти.
Адира. - Продължи.
Това е. Така се казвам.
Не знаеш други имена? - Спомням си донякъде за Сена Тал.
Не може да стигне до спомените на симбионта си.
Затова сме дошли.
За две хилядолетия не е имало успешно свързване на симбионт с друг вид.
Чудо е, че този тук е още жив. - Не бих позволила да умре.
Част от мен е. - Част?
Няма ни най-малка представа. - Тогава защо не ни кажете?
Тя е обида за нас. Незабавно трябва да се разделят.
Не можем. Насилственото разделяне ще убие приемника.
Не, никой няма да насилва никой. - Не сме членове на Федерацията.
Тук са в сила нашите закони. - А животът на Адира е над тях.
Простете ни. Всеки трил копнее да е приемник.
Само малцина получават тази чест.
Изгарянето погуби много от нас, най вече способните да са приемници.
Не разполагаме с достатъчно такива. Адира може би е бъдещето ни.
Ако погледнем отвъд вида ни... - Категорично съм против.
Да я отведем в пещерите на Мак'ала, където ще може да говори със симбионта.
Ще омърси святото ни място. Симбионтът не е неин.
Достатъчно. Не сме извършвали насилствено разделяне.
Не ще го правим. Съгласна съм, че свързването е отклонение.
Доколкото чувам аз е чудо. Симбионтът е направил избора си.
Спомените, които носи, ще помогнат да се излекува цялата Федерация.
Сена Тал иска да получим съобщението.
Колкото по-дълго остава,
предизвикателството за единственото останало на вида ни нараства -
идеалите ни. Решението ми е неотменимо.
Незабавно ще напуснете планетата ни.
Това ли е? Гонят ни от планетата си?
Не казвай нищо. Това не е пътят към совалката ни.
Симбионтът ни принадлежи. - Част от нея е.
Решението не е ваше. - Аз сам вземам решенията си.
Къде са пещерите? - Никога.
Добре.
Не беше по протоколите ви. - Да, права си.
Ще се свестят скоро. - Майкъл.
Почакайте, моля ви. - Общността ни е пред колапс.
Помагайки ви, ще даде шанс на расата ни.
Пещерите са в онази посока.
Упражнения, лекарства и млечни продукти ще са от полза за екипажа.
Отвъд стандартните параметри?
Йога, хипербарна камера, терапевтични книжки за оцветяване, пазаруване.
Не ми трябва безкраен списък с дейности.
Трябва ми нещо значимо, което да помогне на екипажа.
Компютър? - Здравей.
За много от съзнателните организми смехът е лечебен и значим.
Комици като Кийтн или Чарли Чаплин са обединители без тежестта на езика.
Бъстър Кийтн? - Познат като Каменното лице.
Компютър, извърши диагностика. Ниво 10.
Напълно функционираща съм. Благодаря.
Подобни връзки са отвъд алгоритъма ти...
Екипажът ви се нуждае от отдих и почивка, капитане.
Предлагам да мина на автоматичен режим и да получат свободна вечер.
Свободна вечер? - Предлагам и жест на благодарност.
Вечеря с останалите офицери ще покаже вашата благодарност.
Изборът е ваш, капитане.
Свещените пещери на Мак'ала.
Невероятно е.
Смяташ, че тук симбионтът ще може да говори с Адира?
Тук е техният дом. Ако не тук, къде?
Чувства се в безопасност.
Нямаме много време. Вос ще се събуди и ще видят, че корабът ви е още тук.
Готова ли си? - Кажи ми нещо вдъхновяващо.
Само да не звучи неловко. - Давай преди да са ни застреляли.
Добре.
Заповядайте, приятели. Влизайте. Седнете, моля.
Останалият екипаж получи свободна вечер да си почине.
Вас поканих, защото работим заедно, а не сме имали общи моменти.
Всъщност сме изгубили доста такива.
Почти всяка култура има ритуал, който събира моментите, когато може
и ги пази дълго във времето.
Време да помислим за близките си
и да оценим какво сме постигнали заедно.
Взехме решение преди хиляда години да последваме командир Бърнхам.
Никога няма да забравя чутото, когато всеки изрече доводите си.
Приличаше си донякъде с малка молитва.
Ще ви помоля да я повторим.
Трябва ли? - Да, трябва.
Л-т Детмер, помните ли какво казахте?
Казах "да".
Аз също.
Да, сър. - Да.
Никога няма да го кажа, но все пак съм тук.
Възможно ли е да е поставен против волята й?
Симбионт не би оцелял в приемник, който не го желае.
Проблемът значи е самата Адира.
Потиснатите спомени навярно са в резултат от свързването.
Каквато и да е причината, ще трябва да се пребори с нея.
Облеклото не ми е по вкуса.
Моля, влез.
Ново е за нас, както и за теб.
Не знаем как мозъкът ти ще обработи онова, което види.
Минт'а ще ни позволи да проследим нейните нива на изоборомин.
Докато са стабилни е в безопасност.
Намериш ли Сена Тал... Съобщението му е изключително важно.
Знам.
Успех, Адира.
Сега е в единение.
Пай с бръмбари ли е?
Какво става между вас? - Не знам. Нищо.
Напомня ми на жътвата на Каминар.
Сирана и аз работехме от сутрин до вечер.
Събирахме и изсушавахме реколтата.
След това вечеряхме със семейството си под пълната луна.
Подправки сушени под слънцето. Екзистенциална криза.
Ще има ли нещо за десерт? - Това не беше ли хайку?
Да. - Император Джорджиу.
Пирувайки с най-фините меса. За завършек бисквитки с късметче.
Последното не ми се получи. - Няма значение. Наздраве.
Повърнах върху посланика на таларитите на Деня на благодарността.
Получи се същинска дипломатическа криза.
Не ми се слушат подобни неща на вечеря. Как са ви възпитали?
Дайте да каже нещо и Детмер. - Не, не искам.
Опитай се. - Не.
Дроновете не могат да почистят кръвта на Стамътс от пода на лазарета...
Не, почакай. - Никой не може да я изчисти.
Добре, ще го довърша. Никой не може да я почисти от пода...
По дяволите. Почакайте.
Кръвта на Стамътс е яркочервена.
Лейтенант, не мисля, че... - Ще я довърша. Пет, седем, пет.
Поема е. - Нежелана.
Животът ми не е шега за маса. - Не съм искала да е шега.
Върнах се на работа малко след като бях тежко ранен.
Нямаше да стигнем Земята, ако не бях аз.
Не само ти местиш кораба. Пилотът съм аз.
Ние го движим. - Не съм казвал, че съм само аз.
Смяташ се за единствения важен. Виж се. Изписано е на лицето ти.
Искаш да управляваш това чудовище?
Да бъдеш отговорен за всеки на борда във всеки момент
или да бъдеш само когато пожелаеш да си супергерой и да ти се кланят?
Истината е, че само аз мога да осъществявам скоковете.
Аз ни докарах в бъдещето. Приземих ни. - Да, оцеляхме на косъм.
Престанете. Държите се като глупаци. - Защо не си дадем почивка?
Смятате, че всеки е изпитал повече болка от другия?
Всичките ни саможертви, целият ни опит и труд са от значение.
Единственият начин да се справим е като екипаж.
Имам куп работа.
Наистина приземи чудовището. Би трябвало да ти благодари.
Кейла?
Е, поне виното беше добро.
Нивата спадат. Трябва да я извадим.
Спрете!
Пазителю Зи, ти престъпи обета си.
Опитва се да ви спаси.
Какво се случва? - Не знам.
Досега не съм виждал подобно нещо.
Трябва да й помогна. - Не може да влезеш.
Тя е единствената ни надежда! - Не може да я оставим да умре.
Пуснете я.
Няма я. Къде е?
Помогнете ми с невронните стабилизатори.
Ще ти помогнат да общуваш с нея, но за съвсем кратък промеждутък.
Трябва да я откриеш и насочиш.
Побързай, моля те.
Сега.
Адира? Чуваш ли ме?
Адира?
Адира!
Майкъл? Каза ли ти как да се измъкнем? Няма изход и не знам какво да правя.
Какво успя да видиш? - Пази се!
Какви са тези неща? - Не знам. Появяват се, ако се застоя.
Случва се. - Ставало ли е досега?
Да, нишките са навсякъде. Преследват ме.
Хрумна ми нещо. - Какви ги вършиш?
Средата е свързана с теб. Тук си да се свържеш със симбионта си.
А тези нишки се опитват да се свържат с теб.
Не разбирам. - Това е симбионтът.
Иска да си спомниш. А тези нишки... Навярно са свързани със спомените ти.
Страхуваш се, но им позволи да се свържат с теб.
Добре.
Операционна 12, подготвяме се за трансфер в приемник на трил.
Хвани ме за ръката.
Когато всичко приключи и сте едно, ще бъдеш ли все още себе си?
Да, разбира се.
Ще бъда Грей, която помниш. - Обичам те, Грей.
Грей. Това беше името му. Беше мой приятел.
Заедно бяхме на кораба.
Потомствен кораб.
Опитваше се да открие щаба.
Грей... Двамата бяхме сираци. Подкрепяхме се един-друг.
Наистина го обичах.
Добре. Какво още си спомняш? - Той беше трил.
Беше приемник, който щеше да получи своя симбионт.
Изглеждаше щастлив. - А ти защо не си?
Не зная. Съжалявам, аз просто...
Трябва да се измъкна от това място.
Не можеш. Не и докато не си спомниш.
Колко време сте били заедно с Грей?
Постарай се... Опитай да си спомниш лицето му.
Не харесваш как свиря? - Не, харесва ми.
Каза, че няма да се промениш, а всичко, което можеш сега,
сякаш си съвършен.
Такъв си бях и преди, нали заради това ме обикна.
Казах ти. Аз съм си.
Просто съм повече аз.
В коя част? Коя си ти и коя другите?
Не съществуват прегради. Аз съм много, но съм един.
Също като всеки друг. - Ще трябва да те догоня.
Държиш се шантаво. Не сме на състезание.
Надали бих могла същото като теб. - Свързването се гради на доверие.
Не само аз приех Тал, той също трябваше да приеме мен.
Също и предишните приемници.
Като нас. Доверявам ти се с живота си.
Аз също на теб.
Ще ми покажеш ли какво има в кутията или ще продължиш да ми се цупиш?
Представлява нещо, което съм направил за теб.
Направила си? Не е репликирано?
Аз съм Адира и се боря с недостатъците си,
докато правя нещо невероятно, което никой не може да направи.
Откъде знаеш, че е нещо?
Защото се обичаме, глупаче.
Познавам те.
Не, трябва да се махна оттук. Не ме докосвай.
Единствената причината да си тук е да получиш съобщението на Сена Тал.
Не се преструвай, че го правиш заради мен.
За теб е. За всички ни.
Всички мечтаем за бъдеще, което е реално. Това е важно.
Не се ли изправиш срещу страха си, колкото и болезнен да е той,
никога няма да продължиш напред.
Адира!
Адира? Адира! Отвори кутията!
Отвори я!
Срещала съм го в доста култури на много светове.
Истории вплетени в гоблени и юргани.
Би могло да напомня за място, момент или човек, който наистина обичаш.
Ето тук счупихме репликатора и не спря да прави ябълки.
А това е, когато играхме въображаем шах.
Това е нашата история? - Да.
Моментът е специален за нас и трябва да се отбележи.
Бих искала да имаш нещо подобно.
Харесва ми. А ти си истински талант.
Не, не съм. - Кажи го.
Добре, аз съм талант.
Пробив. Силови полета задействани. Отправете се незабавно към капсулите.
Дроновете за поправки са изпратени. - Помощ! Лекар!
Някой да помогне, моля!
Лекар!
Жизнените показатели гаснат. - Трябва да му помогнете.
Субектът няма да издържи на лечението.
Животите им... Спомените им ще бъдат изгубени.
Симбионтът е стабилен и ще издържи прехвърляне към подходящ приемник.
Поставете го в мен. - Какво?
Позволи им да го поставят в мен. Спомените им, симбионтът...
Не съм трил, но ще се грижа за него.
Би ли го направила? - Трябва ли питане?
Пригответе се за трансфер. - Само ме дръж за ръката.
Направи го. Всичко е наред.
Липсваше ми. - Ти също на мен.
Тал прие всеки един от нас.
Свързването ни направи повече от това да сме поотделно.
Въпреки свързването с човек да е новост, Тал приема и теб.
Ти си...
Ти си Сена Тал.
Добре дошла в кръга ни.
Благодаря ви, сър. Съобщението ви ни вдъхна надежда.
Време е да вървим.
Моля те, изречи имената си.
Аз съм Каша Тал. Джовар Тал.
Мадела Тал. Кара Тал.
Сена Тал. Грей Тал.
И аз съм Адира Тал.
Най-дълбоките ни извинения, Адира Тал.
Сбъркахме.
Пазител Зи, действията ти тук ще отекнат в идните ни поколения.
Адира Тал, за мен ще бъде чест да те напътствам в новия ти път.
Благодаря ви.
Но вярвам, че ми е предопределено да остана на "Дискавъри".
Симбионтите са дар за всички, не само за трил.
А аз си мисля, че трябва да бъда този ваш вестител.
Ще ни държиш ли информирани за състоянието си?
Разбира се. - А може би някой ден,
когато Федерацията се върне,
ще обсъдим другото ти свързване.
За нас ще бъде чест.
Благодаря ви за усилията, сър.
Не мина според очакванията ви.
Капитан Пайк без усилия общуваше с всички.
Докато растях, вкъщи беше същото, ако това ще ви успокои.
Сър, заедно взехме решението
и заедно ще живеем с него.
Фактът, че ни напомнихте кои сме един за друг...
Не ми е работа да го казвам, но точно това е лидерството.
Благодаря, мичман.
Капитане.
Тили, аз...
Всичко, което постигнах на този кораб,
не би било възможно без твоя помощ.
Не успях да ти го споделя.
Винаги ми е било известно. - Не успях да го изрека.
Прости ми. - Благодаря.
Чудех се какво точно откри за органичния двигател?
Нищо. Опитах с тъмната материя и енергийни коефициенти,
но изчисленията ми не се получиха...
Интерфейс, който използва тъмна материя, ще е революционен.
Ще продължим да го обсъждаме.
Добре.
Добре ли си? - Не, очевидно не съм.
Трудно ми беше да го призная.
За всекиго е трудно.
А ти си пилот. Пилотите сте...
Мачо. Да, знам.
Разговорът, който ми предложи, може ли да се възползвам?
По всяко време.
Екипаж, явете се в хангара за изненада.
Да, добре.
Изпълва цялата стая.
С радост? - Да.
Просто трябваше да спрем да се преструваме, че сме добре.
А ние не сме, нали? - Как бихме могли да бъдем?
Обаче ще бъдем. А крачката към това беше направена.
Не беше никак приятна крачка. - Никога не е.
Добър избор, капитане. - Да можех да си препиша заслугите.
Не бяхте ли вие? - Не, но имам теория.
Данните от Сферата бяха прехвърлени, за да ги опазим. Живее в кораба ни.
Сега сме неразривно свързани
и може би сега желае да ни защити.
Сена знае алгоритъма да намерим щаба на Федерацията.
Тези координати... - Ще ви отведат до желаното място.
Благодаря ти.
Красиво е.
Какво е? - Приспивна песен.
Родителите на Сена Тал са му я пели като дете.
Спомените на всички приемници са достъпни в главата ми.
Сигурно ще ти е нужно време.
Още ще трябва да се потрудиш с лъка.
Ако ще продължаваш да обиждаш музикалните ми способности...
Не й спомена за мен.
Надали би ми повярвала.
Убеден съм, че ще повярва.
Как така си тук? - Не знам.
Какво се очаква да стане? - Не знам.
Но както ти и казах,
може да се справим по-добре.
Ще продължим да се упражняваме.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
<<< УНАКС ТИЙМ <2020> UNACS TEAM >>>
В следващия епизод...
Стигнахме до щаба на Федерацията. - "Дискавъри" се явява на служба.
Да ви се доверим е риск, който не може да поемем.
Още не сте си у дома. - Притиснати сме до стената.
Адмиралът ми дава шанс. Не мога да се проваля.
Да им покажем кои сме.
The Future Is Ours 2020 811/523/953/0/S2I