Досега в Стар Трек: "Дискавъри"...
Определи пространствено положение. - Достигнахте успешно година 3188.
Не съм целяла да се разбия в кораба ти. Съжалявам.
Ще ми кажеш ли името си? - Бук.
Федерация няма? Какво е станало? - Предполагам се е разпаднала.
Станало е след Изгарянето. - Какво е пък това?
Дилитият просто се запали един ден.
Работата е, че тук нямаш никаква власт.
Докато Изгарянето беше най-хубавото, което можеше да ми се случи.
Единствено от значение е дилитият.
Трябва да открия светлинната следа на кораб с идентификация NCC1031.
Командире, нещо идва към нас. - Вражеският кораб е над нас.
Опитват да се свържат с нас. - Ще отговорим на повикването им.
Сару, пристигнах тук преди година.
Чаках ви през цялото това време.
Личен дневник на командир Майкъл Бърнхам.
Звездна дата 865211.3.
Автоматизирано излъчван до "Дискавъри", където и да е.
Изпращам ви това съобщение, за да разберете какво съм научила.
Дано по някакво чудо го получите някой ден.
700 години след като тръгваме, дилитият се изчерпва.
Федерацията опитва да намери алтернатива, но безуспешно.
Последва Изгарянето. По неясни причини дилитият изгаря.
Всеки кораб с работещ светлинен двигател бива унищожен.
Федерацията, която познаваме, изчезва в рамките на една нощ.
Сега е останала само сянка от нея.
Не дадохме всичко от себе си за подобно бъдеще.
Проклета да съм, ако го оставя така.
Станах куриер да получавам дилитий и да проучвам сектор по сектор.
Търся доказателства какво е причинило Изгарянето.
Отговорите биха довели до възраждането на Федерацията.
Където и да отида, търся вас, приятели.
Търся следи за вашето пристигане, но комуникациите са силно ограничени.
Дори да ви открия, ще е различно, защото аз съм различен човек.
Винаги ще ви обичам, но трябва да приема, че може и да не ви видя.
Бихме могли да обичаме някого и въпреки това да го пуснем.
Този свят е като сън.
Странен, но красив сън.
Бойна симулация завършена.
За мой късмет не съм сама.
Намерих приятел в истинския смисъл на думата.
Сега това е моят живот и аз...
Не мога да си представя какво си преживяла за една година.
Аз също не можех да си го представя.
Как са всички на борда? - Благодарни, че се имат един друг.
Опитват се да осъзнаят мащаба на направената ни жертва.
Някои го приемат по-лесно от други.
Ами ти? как го приемаш?
Келпиените добре познават страха и загубата.
Навярно съм подготвен за ставащото.
Не ми се нрави мисълта, че си била сама през цялото време.
Корабът, който ви извади от леда, принадлежи на мой добър приятел.
Куриер е и работим понякога заедно.
Станала си куриер? - Само така имах достъп до информация.
Пратих съобщение до Терализия. Отне месеци да получа отговор.
Не бяха чували за майка ми.
Обещах дилитий на Бук, ако ме доведе тук.
Бук? - Клийвланд Букър.
Приятелят ми. - От Земята ли е?
Не, но името те подвежда. Нали? Сигурно има причина, но не споделя.
Ще уважим уговорката ви и ще изкажа благодарностите си.
Добре дошли, командире.
Остава неясно дали Изгарянето е инцидент или природно бедствие.
Оказва се, че опустошението се е случило по едно и също време.
Невъзможно е. Няма как нещо да засегне целия дилитий.
А това го казва мъжът, който прави скокове през гъбясалия космос.
Колко точно са загиналите?
Милиони.
Ще ми се да можех да ви кажа колко от Федерацията е останало.
Открих обаче откъслечно съобщение от стара честота на Звездния флот.
Говори адмирал Сена Тал.
Ще очаквам всеки, който иска да се присъедини.
Всеки, който не е изгубил надежда в нас.
Федерацията е жива, но трябва...
В щаба ли се намира? - Не съм сигурна.
Съобщението е отпреди 12 години. Земята бе далеч да стигна дотам.
С органичния двигател обаче може да стигнем.
Ще открием адмирал Тал и ще му помогнем в начинанието.
Ще направим скок извън обхвата на Земята.
Ще се престорим, че сме засегнати и сме пътували на импулсна скорост.
Понаучила си някои нещо през изминалата година.
Харесва ми. - Стратегията е мъдра.
Да отивам ли?
Командир Бърнхам, навярно трябва да проведем разговор.
Не, не е необходимо. - Но ние трябва да обсъдим...
Не, това ще бъдеш ти, Сару.
Самата командна структура го диктува. Не мисля, че някога бих го направила.
Преведе кораба през времето. Носи целия екипаж на плещите си.
Ти си капитан в истинския смисъл на думата.
За мен ще бъде чест.
Корабът неслучайно носи името "Дискавъри".
Никога не е имал подобно силно значение.
"Дискавъри" ни отведе в бъдещето.
Ще направим това бъдеще светло.
Всички заедно ще го направим.
Да, капитане.
С Т А Р Т Р Е К Д И С К А В Ъ Р И
Епизод III - "Хора от Земята"
<<< УНАКС ТИЙМ < 2020 > UNACS TEAM >>>
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
На вниманието на целия персонал.
Отменя се затварянето на палуба 7 до второ нареждане.
Добре ли си?
Нямахме възможност да се сбогуваме с близките си.
Да не споменавам майка си...
Братовчедите ми. Всички вкъщи.
Закусват, закъсняват за работа, имат потомство...
Изживели са живота си.
Мъртви са.
Мъртви са от векове.
Не спирам да си мисля, че там ще има нещо, което да мога да разпозная.
Примерно арката? Пирамидите в Гиза?
Домашно направената торта?
Тортата е вечна.
Да, права си.
Знаех си, че ще те видя отново. Не спирах да си те представям.
Държиш глухарче. Духваш и семената се разпръскват.
Забрави за нас, нали?
Не ти се сърдя.
Пътуване във времето...
Може и да не те познавам такава, но знам старата ти същност.
Както и да е. Харесвам прическата ти.
Благодаря ти. - Изглеждаш някак си отслабнала.
Мичман Тили, още чакам комплекта инструменти.
Някои неща не се променят. - Да, така е.
Отивай, имам да се видя с още някой.
Добре дошъл на борда.
Не си Детмер, нито пък Тили.
По скоро бих се самоубила. - Ти си Филипа Джорджиу.
Майкъл ме предупреди за теб. - А вслуша ли се в думите й?
Очевидно не достатъчно. Има ли причина да водим този разговор?
Искам да видя кой се качва на борда на кораба ми след флирта с Майкъл.
Трябваше да се досетя. Къде е тя? - Твоята приятелка ли?
Не сме заедно. Тя не е... Не сме били...
Не, няма да говорим за това. Отговори на въпроса ми.
Преди бих казала, че прави нещо добро.
Но в това време вече не съм толкова сигурна.
Боже мой. Ако можеха да видят това.
Кой? - Който и да е.
Ще държите цял сектор в ръцете си. Даже два. Дузина може би.
Успя да ме върнеш.
Странно ли е да кажа, че вярвах в теб. - Не, ти би сторила същото за мен.
Приемаш ли го за свой дом? - Познато ми е мястото...
Но го чувствам някак си далеч от мен.
Чувстваш ли, че им дължиш нещо? Ако е така, приемам го.
Не забравяй, че мина през пространствен тунел.
Някой рано или късно ще научи за запасите ви.
"Дискавъри" ще бъде мишена. Също и ти.
Ядоса доста страшни хора. - С твоя помощ.
Благодаря ти. - Има ли някой, който да ядосаме тук?
Може да дойдеш с нас. - На Земята? Да ядосаме цяла планета?
Точно обратното. Ще си в безопасност. Никой няма да те открие толкова далеч.
Вярвам в себе си, Майкъл. Няма да се откажа просто така.
Там може да има още червеи, които да се нуждаят от помощта ти.
Глупости. Може и да има, но... - Чисто начало.
А ти какво ще спечелиш от това?
С твоя помощ ще прикрием дилития си.
Ние ли? Какво точно намекваш?
Научих се, че не търпиш отказ.
Никога не съм бил на Земята. - Нито пък аз на тази Земя.
Корабът на Бук ще маскира дилития ни. Ще е най-безопасно за нас.
Не мога да го поверя в ръцете на непознат.
Нямаме друг избор, капитане. - Длъжен съм да призная,
че изпитвам трудност да се доверя на преценката ти.
Благодарен съм, че ме подкрепи за капитан.
Обаче отказът ти дори да приемеш възможността...
Изненада ме.
Изминалата година е променила начина ти на мислене.
Същият човек съм, Сару.
В същото време не съм.
Отговорен съм за всеки на кораба и щях да ти предложа да първи офицер,
длъжен съм да ти поискам обяснение.
Всичко, което пожертвахме, потъна в хаоса.
Мислехме, че бъдещето е ясно. Оказа се, че сме грешали.
Адаптирах се.
Направих каквото се наложи да разбера какво и защо се е случило.
Просто се нуждая от повече време.
Корабът на Бук ще е в хангара ни, докато е натоварен с дилития ни.
Ще бъде под постоянно наблюдение.
Ще се качи на борда на кораба си,
когато стигнем до Земята и дилития бъде разтоварен.
Пригответе се за скок до Земята.
Спомагателните и основни системи работят.
Импулсни двигатели в готовност. - Оръжия в изправност.
Комуникации също. - Светлинно ядро спряно.
Добре дошли на мостика, г-н Букър. Благодарим, че ни върнахте Бърнхам.
Командир Стамътс, как е при вас?
Органичният двигател работи. В готовност сме, капитане.
Черна тревога, моля.
Мътните ме взели. Не спомена ча момента с въртенето.
Координатите ни са потвърдени.
Ще сканирам и обновя астрометричните данни.
Имаме визуален контакт, сър.
Ето я.
Увеличете, моля.
Г-н Рийс, какво наблюдаваме?
Съвременни генератори на силови полета.
Сър, приближават ни два кораба. - Нямат обозначения на Звездния флот.
Щитове. Червена тревога. - Опитват да се свържат с нас.
На екран.
Използвате екран? Колко старомодно.
Аз съм капитан Н'дое от Обединените земни сили.
Корабът ви наруши наредби С1922 и F031 от Единната харта,
пристъпвайки периметъра ни.
Незабавно напуснете. Не сте желани.
Говори капитан Сару от USS "Дискавъри".
Ние сме от Звездния флот и не познаваме Обединените земни сили.
Част от Федерацията ли сте? - Корабът ви липсва в базата ни.
"Дискавъри" е изследователски кораб за продължителни проучвания.
Ние сме потомци на първият екипаж.
И все още функционирате като кораб на Флота?
Да, бихме искали да се свържем с офицер от Звездния флот,
чието съобщение получихме. Произходът му идва от Земята.
Корабът ви като сплави отговаря на 23-25 век.
Намирам го за необичайно да остане в експлоатация.
Няма нужда да се подменя нещо, което функционира.
Как оцеля корабът ви? - Светлинното ядро не работеше.
За да одобрим искането ви, ще бъдете щателно инспектирани.
Открием ли доказателство за пиратство, ще бъдете сурово наказани.
Пиратство? Добре, капитан Н'дое.
Ще се подготвим за пристигането ви. - Телепортираме се на борда ви.
Не мърдайте.
Какво правите? Не пипайте там! Хей!
Кои сте вие?
Облечи ги. - Но защо?
Претърсват целия кораб. Ще заподозрат, ако не си в униформа.
Възможно е да ни арестуват. - Толерантни са колкото навсякъде.
Какво е това?
Сега си л-т Букър. - Ясно и разбрано, командире.
Само "слушам", не сме пирати.
Помниш ли, когато газих из блатото на Игасу да сваля пиявиците от теб?
Спасихме се взаимно. - Не, аз те спасих.
А това е по-лошо и от блатото.
На вниманието на целия екипаж. Подлежим на щателна инспекция.
Необходимо е съдействието ви. Благодаря ви.
Добре, да вървим.
Само униформа е. - Не, не е.
Дълго време ме шантажираш в играта си.
Да те присъединя към Флота? - Не, да ме видиш в униформа.
Не след дълго ще си в своя кораб и ще глезиш дебелата си котка.
Колко пъти да повтарям? - Кралица е.
Шегуваш се. - Да. След вас, л-т Букър.
Слушам, командир Бърнхам. Ще се слея с останалите.
Шегуваш се? Адмирал? - Трябва да изглежда достоверно.
Не изглеждаш развълнувана да бъдеш отново в униформа.
Просто чувството е позабравено.
Свикнеш ли да живееш по свои правила, после е трудно да следваш на други.
Защо още си тук, Филипа? Каква е причината?
Виждам го в очите ти, Майкъл.
Вкуси от свободата, която не смяташе за възможна.
Свобода от задължения, които да изпълняваш.
Надали сама би го осъзнала без да получиш чужда помощ.
Почваш да го съзнаваш. А това място не е каквото си свикнала.
Близо ли съм до истината?
Командир Бърнхам, в стаята за инструктаж.
Смятахме Земята за дом, където да се чувстваме добре дошли.
Обаче пристигаме и сте подозрителни към свой кораб.
Смея ли да попитам от какво се защитавате?
Всеки изгуби близки в Изгарянето.
Съсредоточихме се върху това, което ни остана - планетата.
Изградихме Земята да устоява на постоянните атаки за дилития ни.
Последната вълна бе оглавена от Уен. Неумолим е.
Напада корабите ни. Ще вземе дилития ни на всяка цена.
Нямаме нищо общо с този Уен или другите, които ви нападат.
Мнозина от екипажа приемат Земята за дом на предците си.
Да, искаме единствено да се свържем с командването си.
Доста дълго време ви е нямало. Опасявам се, че няма да го намерите.
На Земята няма Федерация или Флот от сто години.
Къде са отишли? - Никой не знае.
Повечето унищожени кораби при Изгарянето бяха на Федерацията.
Не се знаеше дали е насочена атака и дали няма да се повтори отново.
Щабът превръщаше Земята в цел.
Не разбирам. Земята не е част от Федерацията?
Защо ни е? Сами може да се грижим за себе си.
Какво е станало с офицера, който е изпратил съобщението?
Изпратено е преди 12 години. - Как се е казвал?
Адмирал Сена Тал.
Да, бил е на Земята.
Загинал е на кораб преди две години.
Крайната дестинация не е вписана. Съжалявам.
Апаратурата е много чувствителна. - Отдръпнете се.
Така ли ще е където и да отидем? Смятах, че поне тук ще сме си у дома.
Не ме чувате. Не пипайте там. - Защо сте свързани с мостика?
Това е изследователски кораб. Аз съм астромиколог.
Използвам оборудването за реакции на спори,
които изискват контрол от мостика. - Практически е цял музей.
Няма нищо лошо да е музей. - А какво говори за тези в него?
Не живея в музей. - На колко години си? 17?
Махни си пръстчетата от труда на живота ми.
Прилича на някакъв интерфейс. - Добре, разбрахме, че си умна.
Всички тук са много умни! - Адира, тук сме само да огледаме.
Приключихме тук.
Приближават ни пет неидентифицирани кораба.
Задействат нещо като модерни фазери. - Това е Уен. Винаги търси мишени.
Искат да говорят с нас. - Не отговаряйте.
Диалогът е ефективна стратегия. - Познаваме врага си. Не отговаряйте.
Нямате правомощия на мостика ми. Г-н Брайс, свържете ни.
Кораб на Федерацията, предайте незабавно дилития си.
Сканирайте ни. Нямаме никакъв на борда си.
Скоростта, с която се появихте на сензорите ни говори друго.
Предайте се или ще вземем нужното на сила.
Получавате отказ на молбата си. Напуснете. Ще се разправим с Уен.
До всички, говори капитан Н'дое. Прекратете и се връщайте.
Не можем, сър. Нещо смущава устройствата ни.
Какво? Саботирате ни.
Кораб на Звездния флот сме. Никога не бихме саботирали свои.
Ще открием какво смущава телепортацията и ще се справим с Уен.
Битката ни е с него, не с вас.
Тогава я отдалечете от орбитата ни или ще се принудим да ги свалим.
А вие ще сте започнали война в името на Звездния флот.
Кажи ми, че имаш решение. - Хрумна ми нещо.
Помниш ли Донату 7? - Не.
Напротив. - Да, добре.
Опитвам се да го забравя. - Трябва да стигнем до кораба ти.
Освен ако не искаш да останеш със синтетичния си алкохол...
По дяволите. Ето ме тук, опитвайки да стигна до екзистенциално отчаяние.
Идваш ли? - Да, притеснявам се за котката си.
Не трябва ли да поискаш позволение? - После ще се извинявам.
Донату 7 може пък и да се получи този път.
Прав беше. Не е наша технология.
Получава достъп до щитовете ни.
Успява да блокира честотите за телепортация.
Съществува и защита. Опитаме ли да го спрем, падат и щитовете ни.
Ще ни отнеме часове да го махнем. - Онази напаст го е направила.
Направила го е, докато се карахме с нея.
Не е напаст, а проклет гений. Аз също чатках на нейните години,
но за това тук са нужни познания върху 900-годишен кораб.
Бързо разбра, че сме свързани с мостика.
Навярно наблюдаваше другите да се увери, че не я гледат.
Трябва да е работила сама. - Но защо ще ни саботира?
Закотви хората си на борда. - Или пък си осигурява време?
Как гений да осъзнае, че е сбъркал? Дай й от странните си гъби.
Коя си ти?
Съжалявам, но корабите им не отговарят на повикванията ни.
Засичам непозволено излизане. Корабът на Букър.
Не е маскиран. На борда има два хуманоида и...
Слушам ви, л-т. - Взеха дилития ни.
Дилитий? Бъдещето ви става все по-мрачно.
Капитане, казах, че ще се справя с Уен и това и ще сторя.
Бърнхам е на кораба заедно с Букър.
Накъде са се насочили, л-т Детмер? - Право към вражеските кораби.
Свържете ме с командир Бърнхам. - Направите ли го,
ще разберат, че работи за нас и е свършено с предимството й.
Предимство в какво? - Предполагам, че мисли като тях.
Взема и прави каквото е необходимо. - Не го е обсъдила с мен.
Не си ли чувал за неудържимата сила, която среща неподвижен обект?
Обектът сме ние.
Говори Н'дое. Прицелете се в излетелия кораб.
Няма да го позволя. - Уен не бива да получи дилития.
Тези кораби са имали и по-добри дни. Не са тези, с които сме свикнали.
Да опитаме танго Орион. Хайде, ще бъде забавно.
Помниш ли съществото... - С перата.
Помислих, че са люспи. - Чистих си косата дни наред.
Да направим Радок Сийн. - Не, колко пъти да ми чупят носа?
Цялото ми лице се беше подуло и Злоба не ме погледна с дни.
Бях съкрушен. - Иска да говори с нас.
Говорете бързо. - Искаме сделка. Носим дилития.
Кратко, просто и ясно. Харесва ми като го правиш.
Странен си. - Хайде отново.
Дилития? Откраднали сте го. - Какво те е грижа? Доста имаме.
Телепортираме го и напускаш земната орбита.
А вие какво получавате? - Ние сме миролюбиви хора.
Никой не дарява толкова дилитий. - Земята ни държи на прицел.
Земята оставя другите да се измъчват.
Ще разбера какво са намислили. Ще ни извадя от обсега им.
Сару не знае какво сме намислили. - Ще се досети.
Дори да е така, защо ще ни спасява? - Защото е от Звездния флот.
Торпеда след 30 секунди. Последен шанс, капитане.
Хората ми са на онзи кораб. - Пристъпиха пряка ваша заповед.
Не спрат ли, ще умрат. Отговарям единствено за Земята.
Оставя ни само един начин да предпазим Майкъл и дилития.
Не ще нападнем Земята. Не и първи. - 15 секунди, капитане.
Бавно реагираш, Сару. А ти палиш от половин оборот.
Л-т Детмер, стрелят ли, ще поемем ударите.
Преместете ни на позиция, л-т. Нямаме представа какви са торпедата...
Щитовете са напълно заредени. - Бърнхам не ни е предавала.
Няма да го направи и този път. Изпълнявайте, л-т Детмер!
Изгубихме щитовете, сър. - Пренасочете цялата мощност.
Възстановете ги възможно най-бързо. - Другите ще отвърнат на удара.
Силите ни имат заповед да ги свалят. Ако се наложи, ще минат и през вас.
Бийте се или умрете, капитане.
Няма да издържите още един удар. Следващият ще ви довърши.
Свалете щитовете да прехвърлим дилития.
Или се бийте и надявайте да оцелеете. Каквото и да е, ще спя спокойно.
Пригответе дилития.
Свали ли щитовете си, трябва да действаме бързо.
Земята се кани отново да стреля. - Нямаме щитове да се защитим.
Дадох заповед. - Корабът на Букър се маскира.
Капитане, деактивират оръжията си. - Уен досега не се е отказвал.
Явно са срещнали несломима сила. - Наредете на хората си да прекратят.
Не и докато не съм сигурна... - Специална доставка.
Дилитият е в безопасност.
Няма да стрелят, докато държим капитана им.
Двамата ще трябва да си поговорите.
Приказките няма да решат щетите, които са ни нанесли.
Ние ли? Имате ли идея колко понесохме ние?
Кога последно сте разговаряли едни с други?
Нямат грам уважение. - Не ни слушат.
Земята дори не използва дилития си. Трупат го, докато другите страдат.
Сами сте си виновни.
Ще е най-добре да говорите лице в лице.
Не предадете ли дилития си, хората ми ще ви го отнема със сила.
Животът ми е без значение.
Дипломацията е тромава.
Ти си човек?
Стига сме правили заключения и нека започнем да чуваме.
Добре знам какво направи.
Какво правеше? - Технологията на този кораб...
Реакционната зала и спорите... Не казвате цялата истина.
Обяснете или ще ви докладвам.
Да си го направила отдавна.
Пък и едва ли искаш другите да научат, че си отговорна за саботажа.
Или съм в грешка? Ще ми покажеш ли върху какво работиш?
Тези спори са от вид на име Прототаксити стелавиатори.
Захранват алтернативен начин на светлинното пътуване,
наречен изместване активиращо органичен двигател,
въпреки че никой не му казва така.
А интерфейсът, който видя...
Свързва се към мен. Аз съм навигаторът.
Има ли други като теб?
Не, няма други.
Чувството ми е познато.
Корабът ви не е останал след Изгарянето.
Изобщо част ли сте от Флота? - Да.
Да идваме от 2258 година. - Това обяснява доста неща.
Цялата тази стара технология, която изглежда като нова.
Но как е възможно? - Искаш ли да научиш повече,
съм длъжен да знам с кого разговарям, защото е ясно, че и ти криеш тайни.
Приех тази длъжност с надеждата да попадна на кораб на Федерацията.
Саботажът беше с цел да имам повече време тук.
Исках да се уверя, че мога да ви се доверя.
Защото искам да дойда с вас. - Да дойдеш? Но защо?
Сена Тал, офицера от Флота, когото търсите... Познавам го.
Когато сканирахме кораба ви, беше пренаселен.
Отвъд възможностите си.
Не беше типичния кораб за набези.
Базата ни на Титан е почти необитаема.
Титан? Някога беше изследователска колония.
Отделихте се преди век от Земята и се справяхте съвсем сами.
Да, докато инцидент не отнесе една трета от базата ни.
Останахме без обработваема земя. Нямахме връзка да потърсим помощ.
Изгубихме твърде много от нас.
Първият изпратен кораб да търси помощ беше обстрелян и унищожен от вас.
Тогава осъзнахме, че сме съвсем сами.
Земята има строги протоколи, за да опази своята цялост.
Нямахме представа. - Сега вече знаете.
Капитан Н'дое, можете ли да осигурите инженери и оборудване за Титан,
за да не се повтори подобен инцидент?
Да предположим, че проучванията им се пазят и биха ги споделили с вас.
Склонна съм да договоря условията.
Аз също.
Подходът ви с Уен е похвален.
Ще направим изключение за вас, ако желаете да посетите Земята.
Екипажът ми ще го оцени. Пътуването ни беше дълго.
Говорихте с Адира. - Спомена, че може да ви помогне.
Позволих й да остане на борда ви. - Благодаря ви, капитане.
Иска ми се да вярвам, че един ден отново ще се върнем.
Дано тогава бъдете посрещнати далеч по-топло.
Дано търсенето ви се отплати с резултати, капитан Сару.
Командир Стамътс каза, че знаеш къде да намерим адмирал Тал.
Означава ли, че все пак е жив? - Да, в известен смисъл.
Аз съм адмирал Тал.
Въпреки, че е човек, младата Адира се е свързала със симбиот на трил.
Трил ли? Виждала съм ги, но не мислех, че носят симбиоти.
От данните от Сферата съдим, че са разумни форми на живот,
доброжелателни и с изключително дълъг живот.
Свържат ли се с приемник, той получава достъп до спомените им.
Включително на адмирал Тал.
Само че Адира има проблеми да достъпи до спомените му.
Може би защото е човек, не трил.
Въпреки това може да носи познания за онова, което е останало от Флота.
Надявам се.
Трябваше да ти споделя плана си. - Да, трябваше.
Доверието не бива да се губи между нас.
Чака ни работа
и за мен ще е чест да я върша заедно с теб.
Обаче има неща през годината ми тук,
които загърбих.
Ще ми трябва време, за да си ги припомня.
Стига да мога.
Вярвам, че ще израснеш чрез промяната,
както и ти повярва в мен.
Тогава за мен ще е привилегия да бъда твой първи офицер.
Ако беше лесно... - Нямаше да си заслужава.
И няма да ти липсва униформата? - Обринах се от проклетата униформа.
Длъжница си ми.
Получи ново начало в нов квадрант... Според мен не ти дължа нищо.
Радвам се, че намери семейството си.
До следващия път. - Да.
Това е Академията. - Да, поне такава е била.
Къде са всички? - Позволих им да посетят Земята.
Ти също може да отидеш. - Не.
Мисля да се наслаждавам оттук.
Заедно с теб.
Някои места могат да оцелеят.
След цялото това време.
Боже мой, ето го. Учила съм под това дърво.
Аз също. - И аз.
Сега е толкова грамадно.
Странно е. Всичко друго го няма, но дървото е на мястото си.
Точно където трябва да бъде. - Стояли сме тук преди 930 г.
Кой друг може да се похвали?
Говори капитан Сару. - Само още пет минути, моля ви.
Чака ни много работа преди да продължим търсенето на щаба,
но може да останете още пет минути. Насладете им се.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
<<< УНАКС ТИЙМ < 2020 > UNACS TEAM >>>
The Future Is Ours 2020 3010/514/951/0/S2I
Тази мисия ще ни напомня,
че сме свързани с нещо повече от нас самите.
Каквото и да стане там... - Само не ги дразни.
Ще ни е нужно време,
за да осъзнаем какво сме постигнали от всички останали.
Напомни ни кои сме в действителност.