Преди 20 години
Татко, пусни я! - Спри!
Махни се от нея! - Остави я!
Не! - Ана, бягай!
Казах да бягаш. - Мамо!
Винаги ще бъдеш мой син.
ХЕЛСТРОМ Сезон 1, Епизод 10
Много странно.
Добре, да го занесем в моргата. И някой да намери д-р Хейстингс.
Нека аз взема това.
А ако се метна през стъклото? Какво ще стане със скъпата Майка?
Махни се от нея!
Вземи колата ми. Няма време. - Ами вие?
Изведи я! - Върви!
Не трябва да ги пускаме след Габи. - Не знам дали е мъртъв.
Да го вържем. - Къде е приемното тяло?
Казва се Габриела. - И няма да я хванете.
Хенри, внимавай.
Съжалявам, Фин. Тези дни не си на себе си.
Не заслужаваш да го държиш. - Хенри!
Луиз. - Остави ги.
Луиз. - Трябва да спрем кървенето.
Ще намеря нещо. - Спокойно, тук съм.
Луиз!
Какво се случи? - Дойдоха за Габриела.
Луиз и майка ти й помагаха, но после Луиз...
Добре ли си? - Да. Как е брат ти?
Още е в капан на тялото си.
Аз ще се кача при тях.
Ще се видим в болницата.
Не съм го виждала такъв. - Положението е зле, Ана.
В Тейкър ли е другата половина на ножа?
Да. Защо?
Да махна онова нещо от Деймън или всичко това е за нищо.
Извинете ме. Г-жо Хелстром.
Опитвахме да се свържем с вас. - Къде е Деймън?
Не сме сигурни какво е станало, но като го намерихме нямаше пулс.
Съжалявам. - Какво сторихте с него?
Долу в моргата е. - Не.
Не.
Защото Твое е царството и силата, и славата вовеки.
Амин!
Сестра Габриела?
Радвам се, че дойдохте. Ще помогна с проблема...
Искам да повикате някого.
Голям късметлия си.
Къде е детето?
Още не е при нас. Не се тревожи, ще...
Не трябваше да ме зарязвате. - Майка искаше
ти да премахнеш пречките. - Трябваше да я пазите.
Идиотът, в който съм, е член на Кръвта.
Следователно има информация и много връзки.
Ще я открием.
Ако не го бях видяла, нямаше да повярвам.
Нямате много време, сестро. - Виновен съм, че те свързах с онзи.
Трябва да го намерим. Ще знае какво да правим.
Именно Деймън ти го причини. - Не се случи така.
Не го оправдавай. Той е син на баща си.
Приемеш ли го, ще можеш да продължиш.
Повиках те, защото искам отговори.
Има ли начин да убием това зло, преди да се роди?
И аз мога ли да оцелея?
Никакъв шанс.
Още е жив. Бил го е почти до смърт.
Взел е колата и дрехите му. - Не е бил Деймън. Той не би...
Нещото в него.
Тейкър можеше да ми помогне, но е зает в спешното.
Тя може да умре, Ана.
Не познаваш Луиз. Тя е борбена.
Как знаеше, че Деймън не е мъртъв?
Той е специален. И двамата сме.
Поне татко така казваше.
Кога ти е казал това?
Когато бяхме в мазето.
Преди да опита да ме подпали.
Каза, че ще боли, но ще бъда добре.
Също, че съм по-силна от другите деца.
Специална, като него.
Щеше да ми покаже, но тогава ти и Деймън слязохте.
Най-лошият момент в живота ми.
По-лошо от това да си обладана? - Дори не се доближава.
Как се измъкна от него?
Не съм.
Той ме хвана.
И ме зарови жива. - Той...
Той какво? - Искал да разбера истинския страх.
Истинското страдание.
Каза, че ще оцелея.
И оцелях.
Така осъзнах, че съм специална.
Съжалявам, че ви прекъсвам, но имам нещо в гърлото.
Очна ябълка. Имам очна ябълка в гърлото си.
Чувала съм какво ли не, но това бие всичко.
Защо Деймън да не изцели бебето? - Гаджето ти го няма.
Да го сторим по старомодния начин. - Какво предлагаш?
Щом имам възможност, аз я приемам. Ако ги пуснем, няма да излязат.
Това си е самоубийство. - В човешки тела са, значи кървят.
Не може да се случи тук. - Да речем, че ги спреш.
После какво? - Раждаш бебето.
Няма да е достатъчно силно, за да ни спре.
Затова ще го държим под контрол.
Кома. Това ли е планът?
Колкото и да опитваме, злото не умира, сестро.
Винаги е там, в някаква форма. В нас.
И доброто не можеш да убиеш. То също е в нас.
Но те ще убият теб, щом родиш демона.
Не съм го искала. - Никой от нас не е.
Въпросът е, как ще постъпиш?
Луиз е още в операция. Вътрешното кървене е тежко.
Съжалявам.
Знам, че сега не е подходящо, но ни трябваш.
Съжалявам, забравих. Нека видя белезите.
Сякаш отново съм в тунелите. И отново ме викат.
Кажи, че ми трябва хубав антибиотик и съм готов.
Боя се, че не.
Сега си Пазител, Йен. - А, не.
Не, не, не. Харесвам си старата работа.
Костюми по поръчка, Бордо, гъши пастет.
Крис... - Не!
Кажи им, че напускам. Крис Йен не е ничий Пазител.
Това може да е добре.
За брат ти.
Деймън?
Мъртъв е. Само аз останах.
Не вярвам. - Без значение в какво вярваш.
Съдбата ти вече е решена.
Знам, че още си там. Трябва да се бориш.
Внимавайте с детето.
Предводителю на Небесното Войнство, Архангел Михаил.
Защити ни и ни помогни да се преборим срещу злото.
Още номера на Потисниците. - Вземете приемното тяло.
Аз ще убия другите. Не можеш. Спрете всички!
Деймън, моля те.
Пуснете ни.
Ще отида с тях. - Ако го сторя, те броя за мъртва.
Никой няма да умре днес.
Не тук, не и заради мен.
Ще получиш желаното, без да убиваш някого.
Моля те.
Хванали са Габриела.
Кръвта е разбрала къде я държат.
Учудващо, че е имало оцелели. - Деймън провалил плана им.
Естер знаеше, че не може да се изправи срещу него.
Чудесно. Кой ще кара?
Още не. Оръжието трябва да се съедини.
И как, с тиксо?
Трябва огън и кръв.
Но не обикновени кръв и огън.
Само ти можеш.
Ти трябва да го сториш. - И от къде го знаеш?
Интуиция на Пазител. - От две секунди си Пазител.
И не съм щастлив. Гласовете в главата ми не лъжат.
Трябва ти огън, твоят огън. - Знаеш, че само Деймън може.
Сигурна ли си? Обзалагам се, че можеш каквото и той.
Знам, че тези неща са от баща ви и са зло,
но днес ги използвай за нещо добро.
Болката от това нещо е огромна. - Аз ще помогна.
Ти се фокусираш върху ножа, а аз ще поема цялата болка.
Не! Не мога. - Напротив, можеш.
Това, което ще усетя, което ти ще усетиш...
Е мъчение. - Усещала съм го и още съм тук.
Бътън.
Брат ти се нуждае от нас.
Няма да го направя. Няма да родя това нещо.
Не оскърбявай Майка. Обича да таи гняв.
Ще я отгледаме и намерим съюзници. После Майка ще възобнови
войната срещу Потисниците. - Кои са тези "потисници"?
Осквернили ли са я, както ти мен?
Хайде, Деймън. Знам, че това боли.
Не съм Деймън. Аз съм пратеник на Майка.
Нейните меч и броня. Да изпълня отмъщението й.
Срещу кого? - Тяхната кръв тече в теб и вида ти.
Различни имена и лица. Винаги хора, гонещи демоните си.
Но най-силният сред нас ще се върне и ще приключи войната завинаги.
Мнозина ще умрат и то благодарение на теб.
Деймън няма да го позволи.
Ще изгони демона преди бебето да се роди.
Не, той ще те провали, както всички други.
Добре дошла отново. - Мамка му.
Това ще боли. - Не думай.
Не го пускайте, докато не стане едно.
Няма да стоиш тук? - Бих искал да съм отвън,
в случай че подпалите стаята.
Което може да се случи, затова...
Готова?
Хайде да не го повтаряме.
Нещо ново за Луиз?
Не. А щом си тук...
Това значи две неща.. - Момиченцето ми е силно.
Личи от къде го е взела. - Къде отиваш?
Да им помогна. - Сега зависи от Ана и Крис.
Йен? Изобщо не ме успокоява.
Нали вече е Пазител? Каквото и да значи.
Пазителят е вид защитник... - Добре ми е като не знам.
И аз мислех така.
Не исках да знам, докато не се наложи.
Кога беше това?
Дълга история. - Ами, аз нямам къде да ходя.
Много години бях на път.
И вместо да следвам семейния бизнес, преследвах мечтите си.
Да уча в чужбина. Да видя Партенона,
Помпей, Великата стена. - И видя ли ги?
Докато не се върнах една Коледа
и открих, че брат ми е обладан, от едно от онези, както беше ти.
Излиза, че сте маркирани от един и същ човек.
Съпругът ми.
Какво стана с брат ти?
Не успях да го спася.
Д-р Хейстингс излезе от операция, но е нестабилна.
Два пъти я съживявахме.
Следващите 12 часа са критични. - Добре. Благодаря ви.
Бяхме ограбени.
От момент, който беше наш.
Знам, че го усети, Деймън.
Никой няма да те спаси.
Нито Деймън, нито приятелите ти, нито твоят Бог.
Сама си. - Докато тя се роди.
После какво?
Ще участвате в глупавата си война като малки, тъжни слуги?
Не знаете какво значи животът. Любовта.
Щом Майка пристигне, ще усетиш какво е животът.
Живот без любов, надежда. Само гняв.
И в този момент на прозрение ще умреш.
Но поне всичко ще е за добра кауза.
По дяволите, Деймън, събуди се!
Време е.
Ти търси Габриела, а аз Деймън. - Разделянето не помага.
Няма значение, ако не я открием. Аз ще се погрижа за него с ножа.
Деймън. Деймън!
Кучи син.
Какво стори с брат ми, задник? - Опита да ме изгони, но се провали.
Значи зависи от мен.
Това е малко в повече.
Майка идва, за да обедини семействата ни.
И ти си част от това семейство. Затова или се присъедини
или ще закова този нож в черепа ти.
Ти решаваш. - Говорим смело.
Защо тогава се криеш?
Да не те е страх?
Дишай.
Сестра. Сестра!
Добре, задник, не мърдай.
Моля излезете.
Отче наш, който си на небесата! Да се свети Твоето име...
Да дойде Твоето царство, да бъде Твоята воля.
Както на небето, така и на Земята.
Дай ни днешния ден...
И прости греховете ни.
Както ние прощаваме на длъжниците си.
Не въвеждай нас в изкушение и ни избави от лукавия.
Защото Твое е царството и силата, и славата вовеки.
Амин!
Не, не, не.
Не!
Хайде, Деймън! Бори се.
Бори се!
Не!
Убий ме. - Деймън?
Убий ме.
Не.
Пазител.
Не мога да го държа вечно.
Деймън?
Деймън.
Да не си посмял да ми умираш.
Събуди се.
Дай ми го.
Ножът.
Крис, дай ми ножа.
Нужен ми е. Дай ми го.
Закъсняхме.
Момиче е.
Родена в кръв? - Родена в кръв.
Нужна си на Майка, Габриела. Не се тревожи.
Щом всичко приключи, и ти ще се потопиш в сенките.
Вече победихме. - Не съвсем.
Габриела. Габриела. Върнах се.
Ще се оправиш, обещавам.
Тук съм.
Не въвеждай нас в изкушение. Защото Твое е царството. Вовеки.
Колко време спах? - Известно време.
Как се чувстваш?
Гладна.
Искаш ли да хапнем тако?
Впечатлен съм. Не мислех, че след всичко ще ти се яде.
Какво ми направиха?
Закърпиха черния дроб.
Извадиха единия бъбрек и изрязаха част от белия дроб.
Лошата част.
Щом си тук, предполагам всички други са живи и добре.
Живи са.
Другото не толкова.
Нещо странно?
Кога Деймън ще я прибере? - Като се убеди,
че сукалчето няма да изпепели света.
Това е моя работа сега. - Според кого?
Ще я пазя да не нарани други или себе си.
Но ми трябва помощта ти и ножът на баща ти.
Не се шегувам.
Добрата новина е, че бебето е проверено.
Не показва нищо странно. Напълно нормална е.
И ако я отгледаме правилно и в благоприятна среда,
Може би ще има шанс.
Това нещо трябва да умре.
Може би първо ще искаш да я подържиш.
Не е тя. Не е бебе, а чудовище.
И ще порасне и убие безброй хора, както винаги.
Преживя нещо ужасно. Знам какво е... - Да родиш? Наистина ли?
Истината е, че в онзи момент имах прозрение.
Всичко, в което вярвах, което мислех, че знам,
се промени в онзи миг.
Оспорих вярата си, подадох се на страха, изкушението.
И затова сега съм наказана. - Не си.
Заслужавам си го, Деймън. Беше прав.
Почуках и портите на Ада се разтвориха широко.
Не си го причинявай. - Господ ме нагърби с този кръст
и ще го нося сама. - Не си сама, тук съм.
Но не ти вярвам.
Нито на вида ти.
Моят вид?
Когато опитах да те достигна ти не беше там.
Нещо друго беше там.
Осъзнаваш или не, ти ме убеди, че всичко около нас е нормално.
Обаче не е.
Грешно е.
И или си невежа или си зъл.
Което и да е, съжалявам деня, в който пристигнах в "Св. Тереза".
Какво правиш тук? - Реших да се поразходя.
Добре съм.
Не си.
Така е.
Благодаря ти, че ме спаси.
Благодаря, че не се отказа от мен. - Реших, че ти го дължа.
Нищо не ми дължиш. Ние сме семейство.
Обичам те, нали знаеш?
Знам.
И аз те обичам, големи братко.
Влизайте.
Звънях на Габи, но...
Нищо.
Защо не ми каза, че си болна? - Изплъзна ми се от ума.
Шест месеца?
Беше си моя работа.
Битката изисква жертви и реших, че това е краят.
Да, познато ми е.
Изглежда и двамата грешахме. - Вечеря след пет минути.
И не съдете готвача, от десетилетия не е готвила.
Сигурен съм, че е вкусно. - Не помни моите ястия.
Изглежда, че има нужда от бира. - Заемам се.
Йен ще идва ли? - Не, тръгна към Сан Франциско.
Мисли, че ще успее да спечели Дерек, който според мен е надценен,
но явно това е любов.
Хей. - Здрасти. Благодаря.
Бебето заспа бързо. - Благодаря ти, че я проверяваш.
И ще продължавам.
„Неизследваният живот не си струва да бъде живян.“
Приемам залога със Сократ и вдигам с Киркегор.
"Най-нещастният човек е в капан на минал спомен или бъдещ копнеж,
неспособен да живее в настоящето."
Добре, започвайте. - Изглежда добре.
Искам да вдигна тост, ако не е проблем.
Не претендирам, че разбирам тайните на вселената.
Отговорите на всичко.
Но от опит знам следното.
Ужасни неща се случват на добри хора.
Всеки ден.
Болести.
Насилие.
Загуба.
Но страданието не е най-важното.
А това как преминаваме към другата страна.
Заедно.
За невероятните ми деца и невероятните хора, отгледали ги.
Наздраве. - Наздраве.
Един месец по-късно. - Вече говорихме за това, мила.
Преди две минути яде вафла с овесени ядки.
Щом стигнем, ще ти купя сочен бургер и сладолед.
Ако си послушна. - С шоколад?
Тъмен или млечен? - Тъмен.
Какво има, чичо Крис? - Не съм сигурен?
Значи ти си новият Пазител. Чудно.
Катара, искам да бягаш надалеч.
Катара? Така ли им каза, че се казваш?
Много подло.
Помниш ли истинското си име?
Помисли хубаво. Ще се сетиш.
Лили.
А помниш ли кой съм аз?
Трябва да помислиш хубаво, защото не сме се виждали отдавна.
Тате.
Направо ми разтапяш сърцето.
Съжалявам, Пазителю, но ние ще тръгваме.
Няма да я пусна. - Не съм те питал.
Белязан съм от твоята кръвна линия.
Не можеш да ми навредиш.
Какво ще кажеш да намерим брат ти и сестра ти?
Защото имаме доста да наваксваме.
Превод: Н. Велев
© 2020 Translator's Heaven http://subs.sab.bz