Но защо? - Мила, моля те. Стойте тук.
Представете си, че играем игра. Ще се върна, обещавам.
Бъдете тихи като мишчици.
Кийт, какво търсиш?
Ще ми кажеш ли къде беше?
Далеч. - Полицията беше тук два пъти.
Не знаех какво да им кажа. Смятат, че си замесен с пациентите.
Вярно ли е?
Кажи ми какво се случва.
Къде беше?
Спри! Пусни ме!
ХЕЛСТРОМ Сезон 1, Епизод 6
Не взе ли салфетки? - Виж кой си върна
изисканите маниери.
Дерек ще ме убие. - Писах му от телефона ти.
Покрих те за следващите 24 часа. - Много мило.
Не исках да прати баретите в офиса ни.
Какво ти говореше Пазителят, докато беше луд за връзване?
Не помня. Не можех да разбера.
Просто усещах какво искаше. Разбираш ли?
Да, искало е да убиеш майка ми? - Предполагам.
Не знам.
Съжалявам за това. - Щеше да ни направиш услуга.
Само Деймън щеше да е бесен. - Моля ти се.
Невинаги мразеше майка си. - Какво говориш?
Когато пристигна в приемния дом, плачеше за нея.
Аз не плача. - Плачеше и то много.
Понякога беше в съня ти, друг път не можеше да се сдържиш.
Криехме се в мазето, докато спреш.
Нормално е майка ти да ти липсва. Не онзи демон, а майка ти.
Приключи ли? - Буквално е в същата сграда.
Ще го приема за не.
Не ми се връзва да ме поучава човек,
оставил диря от полуизядени плъхове. - Поне е още жива.
Някои нямаме този късмет. - Мисля, че Деймън е с нея,
но ще отскоча, ако ще млъкнеш.
На къде си тръгнал, кралю плъх? - Към някой пет звезден хотел.
Оставаш тук. Хейстингс те иска под наблюдение, аз също.
Добре съм.
Ана, добре съм.
Нужен съм му! Пуснете ме!
Елис, нали? - Да, г-жо.
Кажи ми, ако още вдига врява. Кажи и на Хейстингс.
Разбира се. Обикновено се кротват след лекарствата.
Не си виждал този. Той е специален случай.
Сложих другото в колата. - Какво каза Хейстингс?
Тейкър още не вдига телефона.
Не знам защо ти го е показал или защо тя не ми е казвала.
Сигурно е знаела, че ще искаш да го спреш.
На Кръвта нямаше да им хареса. - Не ми пука.
И нямам търпение да им го кажа.
Извинявай, трябва да се върнеш при майка си.
Постъпи правилно като ме доведе тук.
Трябваше да е по-рано. - Вината не е твоя.
Трябва да ги погребем както подобава.
Ще го сторим.
Мислиш ли, че баща ти го е направил?
Демоните биха се подчинили само на някой много силен.
Щеше да е по-зле, ако просто бяха избягали.
Тоест тук щеше да е още по-зле. - Знаеш, че обичат показното.
Това тук е организирано. Влезли са.
Убили са хората, взели пациентите. - Какво мислиш, че иска от тях?
Не знам. Трябва да вървим.
Всичко е наред. Покрих ги.
Всичко е наред.
Не се приближавай.
Трябва да й помогнем.
Тя умира.
Почакай. Да изпълня причастие. - Мислех, че само свещениците могат.
А аз мислех, че само те изпълняват екзорсизъм.
Всемогъщ и милостиви Боже, дарил човечеството
с изцеление и вечен живот. Помилвай Твоите слуги
и утеши душите, които Си създал.
За да могат в часа на смъртта си, чисти от грехове,
да Ти бъдат донесени от светите ангели.
Г-жо, как се казвате? - Йесения Флорес.
Чрез Христос, нашият Господ.
Амин.
Натрият в това нещо ще те убие. - Защо не си посетила майка си?
Бях при Йен. - Виктория е сама.
Какво?
Мислех, че Деймън е с нея. Има сериозни проблеми с мама.
Кръвта поставя обладани хора в кома и ги заключва в хотел.
Кажи го пак, но разбираемо. - Пациентите ги няма.
Деймън смята, че някой ги е събудил. - И името му се римува с татко?
Има убити хора. Деймън разследва.
Къде е Тейкър? Нали са негови хора. - Звънях му, но не вдига.
Ана, имам задачи. Искам да стоиш при майка си,
докато Деймън се върне. И после ще мислим за баща ти.
Да съм бавачка, докато той събира армия?
Да вършим нещата едно по едно. Сега говори с Виктория.
Тя се бори, за да е с вас. - Да, сигурно.
Знам, че е по-лесно да преследваш чудовище.
Но се стегни и не приемай това време за даденост.
Добре.
Но не й казвай за пациентите. - Или мъртвите хора.
Готина раничка. - Пазителят възпира демона.
Искам да е близо. - На 6-годишен далтонист ли е?
Хейстингс я взе от "Изгубени вещи". - Да си бе стояла изгубена.
Аз или раницата?
Сандвичът не е лош. Благодаря. - Така или иначе взимах за Йен.
Истински задник е като е гладен. - Как е той?
Казаха ми, че му дължа благодарност. - Добре е.
Знам, че Деймън живее в града,
но д-р Хейстингс не ми каза ти къде си.
Сан Франциско.
Обичам Сан Франциско. Бях като дете. - Приключихме ли?
С кое? - Общите приказки.
Те са емоджито на разговорите. За младите, от които ти не си.
Какво е емоджи?
Знаеше ли, че баща ми е сериен убиец?
Разбира се, че не. - Но си била негова жена.
Спала си в едно легло с него... - Мила.
Седни. - Не.
Значи дори не си имала усещане, че мъжът ти
е въплъщение на злото? Защото ми стана ясно
на нашата екскурзийка.
Нарочно си затваряше очите или просто бе глупава?
Може би и двете. - Глупости!
Баща ти бе толкова обаятелен
и мил като се запознахме. Бях много млада.
Бях поразена от него. Присъствието му изпълваше стаята.
Пълнеше стаи, точно преди някой да умре.
Не виждах кой е в действителност.
Била ли си влюбена?
Щом решавах, че съм видяла частица мрак,
той се превръщаше в мъжа, за когото се омъжих.
После стана много самоуверен. Започна да ми носи подаръци...
От жените, които е убил.
И започнах да задържам една мисъл, която ме глождеше.
Че баща ви носеше маска.
Обръщах повече внимание на командировките, лъжите.
Как светлината изчезваше от очите му.
Сякаш някой задушаваше пламък.
Първоначално мислех, че ми изневерява...
Защо не го спря?
Защо не избяга с мен и Деймън? - Той не сгреши и веднъж, знаеш го.
Допусна да видя кой е, само защото искаше.
Искаше да изживея цялата му жестокост.
Тази стая е много депресираща.
Да сменим обстановката.
Не ни убивай по пътя към болницата. - Трябва да си там, ако се появи.
Може да потърсим семейството на г-жа Флорес.
И какво да им кажем? Представи си какво е изживяла.
Майка ти е живяла десетилетия така. Сигурно имаш много въпроси.
Дори не знам от къде да започна. - Откъдето решиш.
Иска ми се да превъртя напред, до момента, където сме щастливи.
Без всичките проблеми. - Знаеш, че прочетох досието ти.
Да. Ако не друго, си много упорита.
Преживели сте доста. - Не знаех какво друго да сторя.
Бил си на 12 и уплашен. - Жената се буди от години кошмари,
за да разбере, че синът й я е затворил. Предадох я.
Направил си го за нейна и твоя безопасност.
Всички майки имат безкрайна обич към децата си.
Дай малко и на себе си.
Удари ли нещо?
Мамка му! - Позволено ли е да ругаеш?
Да.
Къде е следващата бензиностанция? - На около триста метра.
Ще стигнем и ще сменя с резервната. - Това беше резервната.
Ама разбира се.
Не мисля, че ще могат да я поправят.
Трябва да викнем пътна помощ да ни закара до болницата.
Здравейте, спукахме гума.
Имам гума, която ще помогне. - Колко време ще отнеме?
Около 20 минути. Сменям масло и след това сте вие.
И на пътна помощ ще й отнеме толкова да дойде.
Да.
Кафето не е зле, ако сложите захар и сметана.
Къде сте? - Какво каза Тейкър?
Не ми е звънял. - Сигурно не иска да го мъмрят
за онези хотели на ужаса. - Познавам Хенри. Не е такъв.
Боя се, че са го хванали. Защо се бавите?
Спукахме гума. Но ще дойдем. Има ли някой с майка ми?
Да, сестра ти. - А някой, който не я иска мъртва?
Засега няма кръв, това е напредък. - Трябваше да ме изчакате.
И двете имат нужда от време насаме. Ще говорим като дойдете.
Кафе?
Спайви?
Много е красиво тук. Кой би предположил?
Помниш ли градините у дома? - Супер, още общи приказки.
Обичаше да се цапаш, да се катериш.
Не ми харесва, разваля ми маникюра.
Помня колко мразеше дрънкулките, които татко ми носеше.
Удряше ме през ръцете. Мислех...
Не разбирах. - Не можех да ти кажа.
Защо ми ги даваше?
Нима мислеше, че ще ми харесат?
Винаги казваше колко приличаш на него.
Перфектното потомство.
Когато те погледна, красива дъще, знаеш ли какво виждам?
Моята усмивка, моята сила. Моят детектор за лъжи.
Той забрави, че си колкото негова, толкова и моя.
Помня, че като ни водеше в зоопарка, аз все броях петната на жирафа.
И ходехме до машините за восъчни фигурки.
Винаги ми взимаше жираф. Всеки един път.
Всеки път.
Да се връщаме преди Хейстингс да започне да ни мъмри.
Искаше ми се брат ти да си бе намерил живот като теб.
Трябваше да си тръгне оттук много отдавна.
Къде е касиерът? - Може би само механикът е тук.
Не ми приличаше на фен на Супер Марио.
Влез в колата и заключи.
Къде отиваш?
Хей.
Ще викнем такси и после с влекач ще се върнем за колата.
Нека ти платя поне за времето.
Здравей.
Трябваше ли да го убиеш? Просто си вършеше работата.
Можех, но сдържаността не ми е силна страна.
Веднъж изядох сърцето на графиня, с която щяхме да се женим.
Кой те прати? - Знаеш кой.
Искаше да те държим ангажиран.
Деймън!
Предвид баща ти не съм изненадан.
Деймън! Деймън!
Не!
Не! Не!
Да открием най-сочната част от теб.
Не можех да се спра.
Той щеше да ме убие.
Какво има?
Татко е наоколо с група обсебени хора.
Хейстингс поиска да не ти казвам. - Насам ли идва?
Много вероятно.
Как ще го убием?
Не знам.
Но ако дойде тук, каквото и да става,
не губи малкия си приятел.
Д-р Лорънс, проверихте ли Луис днес? Казаха, че говори...
Боже мой.
Жълт код. Заключете крилото. - Веднага.
Той ли е тук? - Някой е тук.
Някой е убил Елис и е още в това крило.
Ана... - Не. Ако нещо ми се случи,
заслужава шанс да се бори. Къде е Деймън, по дяволите?
Д-р Хейстингс! Болницата е заключена, но отвън.
Някой ни е заключил вътре.
Генераторът спря. - Стълбището.
Синът ми е на шест месеца.
Моля ви, не ме убивайте.
Чувам го! Чувам го! В главата ми е!
Пуснете ме!
Ана, това е засада. Планирал го е. - Кой?
Татко. Двама от обладаните пациенти ни пресрещнаха. Другите са към вас.
Ана, чу ли ме? - Да, вече са тук.
Къде беше? Търсех теб и приятелите ти.
Добре ли сте, д-р Лорънс? - Чувствам се грандиозно.
Този е в добра форма. Мисля да остана в него за малко.
Мамка му! Взе Пазителя.
Стой при мама. - Изчакай Деймън.
Само черепът може да спре татко. - Последният път почти не те убие.
Няма да остана в колата този път.
Таня, мила, върни се в стаята си и си сложи чорапи.
Задръж този.
Върни се в стаята си. Веднага.
Винаги ли са така? - Не и тези, на свободен режим са.
Върви при майка ми. - Няма шанс.
Само ще ме бавиш. - Идвам, ако няма да чакаш Деймън.
Не знам дали е от полза, но съжалявам, Ана.
За какво?
Трябваше да взема и теб.
Не разбирах какво умееш. Не мислех, че съм достатъчно силна.
Грешах.
Гледай да не те убият.
Той каза, че вече може да те убием. - Нали той дойде за мен?
Какво им направи? Да не са... - Мъртви? Не. Просто спят.
А аз сякаш участвам в маратон.
Изглеждаш уморен. - Дълъг ден. Проблеми с колата.
Това е Габриела. Работи с д-р Хейстингс.
Къде е Пазителят?
Щом той дойде, ще те направим на милиони парчета.
Много малко парчета.
Какво ти става с този череп?
Приятел, как си? - Има неговия белег.
Роден в кръв.
Трябваше да го взема за теб.
С него ще го спреш.
Мястото, където се криехме не беше мазето.
Беше работилницата на г-н Фаулър.
Ароматът на дървесина ме успокоява.
Беше прав.
Тя ми липсваше.
Знаех си.
Благодаря ти.
Хайде. Да вървим.
Боже, добре ли сте? - Отне ти време.
Да изведем мама с асансьора и после ще мислим за татко.
Няма да мърдаме, докато не върнем онова нещо под земята.
Не можем без Пазителя. - Наясно съм как става.
И мама да живее с него под земята? - Ако е нужно.
Или ще я заключим и измислим друг начин да я освободим.
Какво мислиш правих досега? - Поне знаехме къде тя.
Ако не спрем татко, ще убие всички тук и после - света.
Мисля, че имам право на дума за бъдещето ми, нали?
Трябваше единствено да пазя децата си, но се провалих.
Да беше взел мен вместо теб.
Да можех да погълна цялата ти болка.
Гордея се с теб, Деймън. - Мамо, да вървим.
Беше неотлъчно до мен. Ако не бе повикал полицията онази нощ,
щях отдавна да съм умряла. - Няма да го направиш.
Ана е права. Ще приключим това, тук и сега.
Като семейство.
Не!
Не! Той го запечата. - Към стълбището.
Върви. Добре съм. - Хайде!
Мръдни и ще умреш.
Пазителят изяжда смъртното му тяло.
Ана, почакай. - Мислех, че аз съм ти любимка.
Върви.
Ана!
Никога повече няма да я докоснеш.
Реши, че си ни сломил. Но няма да го разбереш,
понеже не си човек. Мама, Ана и аз сме семейство.
И никога няма да го промениш.
Хайде.
Сигурно си бил много объркан, че не съм станала като теб.
Разбери следното, преди да се върнеш обратно в ямата.
Изобщо не съм като теб.
И никога няма да бъда.
Ана? - Какво?
Мамо. - Дано сте се сбогували с нея.
Ще я открием. Поне той не може да ни нарани вече.
Няма как да се върне след това. - Грешиш.
Какво имаш предвид?
Това не беше татко.
Превод: Н. Велев
© 2020 Translator's Heaven http://subs.sab.bz