ОТГЛЕДАНИ ОТ ВЪЛЦИ Богослужение
Знам кой съм.
Татко?
Ще се оправиш ли? - Да.
Прекалих и Сол трябваше да ме накаже.
Всъщност съм благодарен - това означава, че ме обича.
Нали? - Да.
За Сол ние сме като Мишка.
Ако ни види да правим нещо лошо...
Недей, лесно можеш да я нараниш.
Теб също може лесно да те наранят, нали?
Какво? Не, не може.
Погледни ме, моля те.
Майка ти иска да те глези.
Ако трябва да съм честен, аз също искам. Но не мога.
Сол няма да те щади, затова и аз няма да го правя.
Трябва да те науча да оцеляваш.
Млъкни. Млъкни, казах!
Чук-чук. Кой е?
Нетили. Кой Нетили? Не ти ли пречи това чукане?
Чук-чук. Кой е? Безкра.
Кой Безкра? Безкрайно съм разочарован, че не ме позна.
Е, поне може да готви. - Мога да му хвърля едно око.
Разбираш ли от обслужващи модели? - Да, малко.
Достатъчно.
Това е добре.
Нямам усещане в тези механизми. Не мога да ги контролирам.
Изглежда добре. Има странен глич в техническата система.
Чакай... Това да не е шифър?
Да, това е морзов код.
Наистина си стар. Много си примитивен.
С... О... Л... Е...
С... В... Е... Т... Л... И... Н... А... Т... А.
"Светлината". "Сол е светлината."
За миг си помислих, че още си ти, татенце.
Корабът трезор кацна ли вече?
В известен смисъл.
Нивото на кръвта ми спада.
Какво правиш? Аз съм лекар, не банка с кръв.
Днес си и двете. Ти си специалист "А плюс", нали?
И можеш да поправяш и хора, и андроиди?
Както и растения, животни и земни насекоми.
Както виждаш, имам някои поражения.
През последните часове започнах да изпитвам
голям дискомфорт в коремната област. Какво ще ме посъветваш?
Имаш вътрешни кръвоизливи, които пълнят стомаха ти.
Трябва да освободиш напрежението.
Добре ли си?
Той докога ще стои в силоза?
Скоро ще излезе, обещавам.
Ела с мен.
Хайде.
Татко ще се оправи ли? Не съм го виждал такъв досега.
Ще се оправи.
Защото е корав и умее да оцелява, нали?
Да, нещо такова. - И аз ли трябва да съм като него?
Ти вече си.
Харесва ли ти тук?
Не е лошо, предполагам.
Защото... още не сме видели останалата част от планетата.
Може да я разгледаме.
Нещо като приключение? - Да.
Ще се радвам да го направим.
Може ли да вземем Кампиън? - Не виждам защо не.
Значи не е нужно да го третираме като атеистите на Земята?
Не. - А татко ще дойде ли?
Ти искаш ли да дойде? - Да.
Но той сигурно има важна работа тук.
Може ли да отидем без него?
Да.
Но хайде да не му казваме. Сега си има достатъчно грижи.
Нека си остане между нас. - Добре.
Намалява ли дискомфортът в стомаха?
Не. - Може да има съсиреци.
Бръкни с пръсти и се опитай да ги разбиеш.
Аз съм Карл. Изгубих връзка с братята си.
Знаеш ли къде са? - Извън строя са.
Без тях трудно ще се грижа за хиляда заселници.
Едва ли ще имат нужда от много медицински грижи.
Напипвам нещо, което не фигурира в анатомичното ми описание.
Какво е? - Не знам, Карл. Ти си лекарят.
Може ли да го погледнеш?
Сферично е.
8,6 см в диаметър. - Сигурно е силициев тумор.
Извади го с движение обратно на часовниковата стрелка.
Какво има? - Раздвижи се.
Това е необичайно. - Реагира на докосването ми.
Може сензорите ти да засичат.
Програмата за майчинство взема превес.
Това е странно. За да бъдеш майка, на първо място трябва да оцелееш.
Сигурна ли си? - Да.
Може би туморът е повредил програмирането.
Може да е нов вид силициев тумор, характерен за тази среда.
Била ли си изложена на чужди организми на тази планета?
Не. Ако не мога да облекча този дискомфорт,
не мога да се надявам да спася децата си.
Единственият начин е да го захраниш с горивна кръв.
Тогава ще спре да паразитира
и временно ще си върнеш силите,
но това ще ускори растежа на тумора,
както и неизбежния ти срив. - Нямам избор.
Значи още горивна кръв? - Да.
Но не гледай мен. Трябва да намериш други донори.
Кампиън, намерих ти гъби. Изтегли ги.
Благодаря.
Пол?
Носим бронята на Митра и светлината.
Защитени сме от всичко лошо.
Сол, дай ни сили за трудните решения, които предстоят.
Напътствай ни с мъдростта Си. Благослови ни със светлината Си.
Слава на Сол.
Сол не е казвал, че колонизирането на този свят ще е лесно, нали?
Не.
Трябва да му служим още по-предано. - Да.
Затова трябва да сме чисти.
Което значи, че трябва страниш от атеистчето. Ясно?
Добре.
Така те искам.
Боли ли още?
Видях те в църквата.
Сигурно не ти е било леко да ме гледаш да се моля.
За всяко нещо си има първи път.
Вярата не идва изведнъж. Не става така.
Вече си експерт, а?
Мислех си за първата ни среща.
Не беше среща, мен ме изтезаваха.
Имаше нужда от спасител. - Не е вярно.
Бях в процес на бягство. - И аз те спасих.
Всички други затворници се пречупиха, но не и ти.
Не и моята Мери.
Явно инатът ми е голям.
Започвам да забравям лицето ти. - Затвори очи.
Слава на Сол. Сол е светлината.
Ако не сте пътник на кораба "Рай", моля, напуснете района.
Избраните пътници да се отправят към пункт за проверка номер 5.
Очаква ви нов рай на Кеплер 22Б.
Ако нямате паспорт, не може да се качите.
Повтарям: ако нямате паспорт, не може да се качите.
Забранено е да блокирате входовете и да пречите на качването.
Нарушителите ще бъдат екзекутирани на място.
Слава на Сол. Сол е светлината.
Не знам дали е добра идея, Кейлъб. - Вече съм Марк.
А ти си Сю. - Да, именно.
Не знам дали ще мога. - Ще можеш.
Откъде знаеш? - Защото няма да се справя без теб.
Ние сме предатели. - Не сме, стига да се пазим взаимно.
Важни сме само аз и ти.
Аз и ти.
Сложих ти малка изненада вътре.
Какво правиш, приятелче?
Нищо.
Казах ти да стоиш настрана. - Знам, но...
Мама ли те накара да го направиш? - Не.
Кроите ли нещо двамата с мама? - Не.
Не планирате нищо, така ли?
Нали не криеш нещо от мен?
Не.
Защото ми се струва, че криеш нещо от татко си.
Не крия.
Нали не ме лъжеш? Знаеш, че мразя лъжци.
Погледни ме. Нали не ме лъжеш?
Не.
Обичам те. Никога не бих те изоставил.
Планирате ли нещо с мама?
Можеш да ми кажеш, не бой се. - Не.
Нали не би ме излъгал? - Мамо!
Защо я викаш? Зададох ти нормален въпрос.
Спокойно. Кроите ли нещо с мама? Можеш да ми кажеш.
Мамо!
Остави го!
Пол, махаме се оттук. Не се бой.
Върни се!
Не ме докосвай!
Няма да ме напуснеш. - Само гледай.
И няма да го вземеш.
Ела, Пол.
Пусни ме! Свали си ръцете от мен!
Пол, не! - Моля те, хвани сина ми.
Пол! Не! Пусни го!
Татко, спри!
Пусни го!
Татко, престани!
Не смей да му посягаш! Не!
Татко, спри!
Казах ти, че никъде няма да ходим.
Извинете жена ми. Изгубила си е ума.
Моля ви, молете се за нея.
Прости на жена ми, Сол.
Трябва да се молим тя да се върне към светлината на Сол.
Молете се за нея!
Темпест беше права да избяга оттук.
Защо андроидът пресякъл пътя? Да се върне към фабрични настройки.
Чук-чук. Кой е там?
Датика. Кой Датика? Да ти кажа ли още един виц?
Кампиън, аз съм.
Пол? - Кампиън, чуваш ли ме?
Много слабо. - Пъхни го в ухото си.
Кампиън? - Да, чувам те.
Добре ли си?
Чух баща ти. - Добре съм.
Ще ти помогна да избягаш. Имам идея,
но няма да ти хареса. Ще изкопаеш тунел.
Какво мислиш, че правех досега?
Дано имаш по-цялостна... - Изслушай ме, моля те.
Ще изкопаеш тунел, но с чужди ръце.
Надявах се да видя братята си отново, но нямах това наум.
Съжалявам, Карл.
Е, вероятно са доволни,
че дори в смъртта си облекчават нечия болка.
Оставих се на вмешателството, неглижирах мисията и семейството си,
а Кампиън сега страда заради моите действия.
Това ме измъчва много.
Не е нужно да показваш чувства заради мен.
Знам, Карл. - Тогава защо го правиш?
С партньора ми понякога се поддаваме
на импулси, които не са ни програмирани.
Срещал ли си подобно нещо?
Не. Ти си уникална. - Предпочитам да не бях.
Бих искала да се върна към фабричните си настройки.
Човеците често се оплакват от страдание, но и го приветстват.
Да. Въпреки че бяха възпитани като пацифисти,
синът ми Кампиън и другите ми деца често играеха на война.
Непонятно ми е какво удоволствие изпитват от тези игри.
Кампиън?
Да? Тук съм. - Близо ли си?
Да. - Добре, до скоро.
Какво правиш, приятелче?
Мислех, че нещо от чантата на мама може да помогне за болката.
В чантата няма нищо като за теб.
Ще пуснеш ли мама?
Съжалявам за станалото. Прощаваш ли ми?
Няма нищо, аз бях виновен. - Не, не беше.
Не искам да се тревожиш. С майка ти много се обичаме,
но понякога не сме на едно мнение.
Истината е, че ме беше страх, че вие двамата
ще ме изоставите.
Но сега знам, че ти никога не би го направил.
Нося бронята на Митра и светлината.
Моля Те, Сол, покажи ми, че съм на праведния път.
Трябва да ми покажеш. Покажи ми, че не съм луд.
Че аз съм избраният.
Кажи ми какво да направя.
Църквата гори!
Трябва вода!
Внимателно. Има ли някой вътре?
Барток, Касия, Дориан, след детето!
По-бързо!
Къде отиваш?
Ще заведа мама и Кампиън в модула. Не казвай на никого.
Няма, ако вземеш и нас.
Добре.
По-бързо!
Мамо?
Да вървим.
Какво става? - Те идват с нас.
Така ли? - Да.
О, боже!
Още боли. Това нещо ще ме убие, нали?
Вероятно. Но не се знае.
Ти си некромансър, а вие винаги сте пълни с изненади.
Опитваш се да ми повдигнеш духа.
Да. Може да се каже,
че тъмните фотони са недобре разбрана технология.
Но нали митраистите ме създадоха.
Как може да не са наясно със собствената си технология?
Следвали са формулите,
закодирани в светите им писания,
без да разбират понятията, свързани с тях.
Тех... Тех... Технологията, чрез която функционираш, е дар от Сол,
изпратена от Небето в зората на човечеството.
Това е митраистична пропаганда. - Може би.
Знам само това, което ми е програмирано.
Но същото важи и за теб.
Трябват ми още донори.
Съжалявам.
Татко?
Ти ли си?
Започна да сърби още щом вкусих плазмата.
Дали образуванието има компоненти на въглеродна основа?
Как е... възможно?
Знам. Няма никаква логика.
Но сякаш усещах, че изпитва глад.
Може би когато плазмата циркулира през системата ми...
Какво правя?
Държа се по-нерационално и от човек.
Карл?
Кампиън, чуваш ли ме?
Кампиън, мама е свободна. Холи и Вита също са с нас.
Среща при модула.
Хайде де! Не, не...
Какво има? - Ще ни видят!
Моля ви, млъкнете!
Модул, открий проблема!
Не, негоднико!
Всички вън!
Бързо! Излезте!
Темпест?! - Майко!
Защо си тук сама? - Търсех те.
Къде е Кампиън? - Още е затворен.
Или поне беше, като тръгнах.
Той добре ли е? - Да.
Темпест...
Кървиш.
Не ме поучавай да внимавам, само няколко драскотини са.
Нищо сериозно.
Майко? - Стой настрана от мен, Темпест.
Добре ли си? - Трябва да стоиш далече от мен.
Какво? Току-що те намерих.
Махай се!
Знаеш ли накъде вървиш?
Да.
Не изглежда така.
Стой! Време е за покаяние.
Кампиън! - Насам.
Тръгвайте.
Предупреждение. Симулацията не е за андроиден интерфейс.
Започни симулация.
Виждаш ли? Казах ти, че мога да ти дам всичко.
Какво си направил с мен?
Какво е това образувание?
Дете, Майко. Дете, което винаги ще е част от теб.
Дете, което няма да те отхвърли. - Не...
Няма да ти каже, че не си истинска. - Не, не го искам!
Откакто си създадена, даде всичко от себе си.
Това е наградата ти.
Трябва да се върна при Кампиън. Имам мисия.
Това, което носиш в себе си, е мисията.
Не! - От самото начало.
Не, не е възможно.
Кампиън и другите бяха само репетиция.
Целта беше да се подготвиш за това.
Не...
Бъдещето на човечеството расте вътре в теб.
Не го искам.
Не го искам!
Не!
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО