П О Д О Л С К И Т Е К У Р С А Н Т И
ФИЛМА Е ОСНОВАН НА РЕАЛНИ СЪБИТИЯ
В НАЧАЛОТО НА ОКТОМВРИ 1941Г. НЕМЦИТЕ СЕ НАМИРАТ НА ДВЕСТА КИЛОМЕТРА ОТ МОСКВА
- Оръдие за бой!
- Виждам цел!
- Бронебоен!
- Бронебоен зареден!
- Има цел! - Огън!
- Котенко е ранен.
- Николай!
- Има цел! - Огън! - Изстрел!
- Аз съм ранен или убит.
- Ако е ранен, карайте го бързо в лазарета Ако е убит, ...
ПОДОЛСК - УЧЕБЕН ПОЛИГОН НА АРТИЛЕРИЙСКОТО И ПЕХОТНОТО УЧИЛИЩЕ
- Не е зле. - Трябва да уцелят директно със снаряд.
- Кой е мерач там? - Курсант Лавров.
- Лавров! Юнак! - Спрете поливането на разчета!
- Вдигнете третия макет!
- Има цел!
- Изстрел!
- Лавров, казвате...
- Какво правиш пак?
- Е, Лавров както винаги.
- Да. Пак е най-добър от всички.
- Защо ли ми се стори, че не е както винаги, нещо е нервен.
- Какво си говорите, нищо не чувам? - Курсант Котенко,
вие не може да слушате какво си говорим, вие сте контузен.
- Получете боеприпаси и се подгответе,
за изпълнение на учебните стрелби. - Слушам!
- Кой е мерач на първо оръдие? - Аз съм мерача г-н полковник. - Докладвай по устав!
- Младши сержант Лавров.
- Как да разбирам това, Лавров? - Виновен другарю полковник!
- Не разбирам?
- Три попадения от 3 изстрела. И по време се включихме!
- Вярно е, че
случайно счупихме опората на оръдието... - Да допуснем, че е случайно.
- Колко цели поразихте?
- Три другарю полковник! - Две! Две цели са поразени курсант Лавров.
- Това означава, че третия танк,
е направил вашето оръдие на трески,
и сега вие всички сте мъртви.
- Той вече е преминал, и се е насочил към Москва.
На това му казвам лошо, много лошо!
- Не разбирам другарю полковник. - Кой може да обясни?
- Сержант Семякин! - Третото попадение беше,
в горната част на купола на танка,
където има малък ъгъл на среща на снаряда с целта,
снаряда рикошира и целта не е поразена.
- След 3 месеца всички вие отивате на фронта,
и ще командвате по-възрастни от вас,
и от това как ще правите това,
ще зависи изхода на войната с фашистите.
Детството приключи момчета,
и сега, всяка ваша грешка може да струва
десетки животи.
- Запомнете това!
- Лавров.
- Майка, взимай.
- Сега разбираш ли, че боя не е цирк,
където около теб се въртят зверчета.
- И момичетата само с мен искат да се целуват.
Как ли пък не ...
Саня, не закачай Маша, а. Тя е хубаво момиче. Не е каква да е.
- Каква е такава?
- Такава правилна, като тебе?
За мене не става, но за тебе става.
- Не казах това. - А какво?
- Излиза, че аз като съм от детски дом за мене става всякаква....
- Нека да се разберем така,
- Нито ти, нито аз правим нещо.
- Когото тя избере, той ще е.
- Бил ли си се заради момиче? - Ние сме големи хора, не ни отива да се бием.
- Разбрахме ли се. - Разбрахме се.
ПОДОЛСКО АРТИЛЕРИЙСКО УЧИЛИЩЕ
- Извинете другарю доктор трети ранг, заспала съм. - Нищо, нищо.
- Всичко наред ли е? - Да.
- Стори ми се, че някой влезе тук.
- Наистина, как да знаеш, като си спала.
- От кого е букета?
- Не знам.
- Ех, момичета, момичета.
- Жал ми е за вас, горките.
- Дори няма да можете да се влюбите, преди да ги изпратят на фронта.
- Чух, че скоро могат да ни бомбардират.
- Провери входната врата и си лягай!
- Лавров... - Ти... даваш ли си сметка...Ти... Какво си позволяваш?
- Не,
видях, че свети ...
- Нали се бяхме разбрали. - Разбрахме се.
- А ти ме излъга. - Митя.
- Аз не исках, не исках.. - Не си искал, обаче ме измами.
- Нали.
- Знам, че съм виновен, но нищо не можех да направя.
- Прости ми като на приятел!
- Прости ми и край.
- Защо се усмихваш?
- Представяш ли си, тя ме целуна. Сама!
- Копеле детдомовско...
Какво става тук?
Другарю Командир на батарея...
- Така...
- Красиво.
- Какво е станало?
- Разбирам. - Аз ще ви кажа.
- Шемякин както спи, се е преобървал и паднал от леглото,
и при падането си е наранил устната.
- А Лавров, помагайки на приятеля си да стане
си е разбил веждата в рамката на леглото.
- Само при този вариант, можем да продължим занятието утре.
- Ясно ли е? - Тъй вярно.
- Оправете реда и по леглата!
- Другарю лейтенат,
не стана така. - Имаше сбиване между мене
и младши сержант Лавров. И по устав ние,
трябва да бъдем наказани по дисциплинарен ред.
- Тихо!
- Ето какво, по устав,
по пет дни арест на всеки един от тях. - Слушам!
- И това няма да е всичко...
- Младши сержант Лавров, като се имат в предвид
всички ваши подвизи, включително вчерашния на полигона,
ви заплашва изключване от училището.
"Въздух" до "Земя"
Потвърждавам за колона бронетехника
от направление варшавско шосе в района на Юхново.
- Колко машини? Колко точно не мога да кажа, но са много.
Преди два дни в резултат на ожесточени боеве
е пробита отбраната на два фронта.
В мястото на пробива
са влезли големи механизирани съединения на противника.
Днес са заели село Юхново.
Пътя към Москва е открит за врага.
- Получих заповед,
да бъдат вдигнати по тревога военни училища.
Други сили в това направление просто нямаме.
Трябва да се мобилизира всичко което е налично,
и да се задържи противника до пристигането на резервни сили.
- Това са пет-шест дни.
- Другарю генерал-лейтенат, това са утрешните командири,
това е златен фонд на армията и след месец - два,
ще се пръснат по частите и ще защитават....
- Полковник Стрелбицки!
- Какво ще защитават след месед-два, ако утре немците влязат в Москва.
- Иван Семьонович, повярвайте, трудно е да се направи такъв избор,
но друго решение просто няма.
- Вие трябва незабавно, да заемете позиция на Илински рубеж.
- Слушам другарю генерал-лейтенант!
- Бойната група ще командва,
началника на пехотното училище генерал-майор Смирнов.
- Той ще отиде направо на рубежа.
- Вие сте назначен за негов заместник. Задача - да се заеме позиция за отбрана
до село Илинское. Шосето, реката, моста.
20 артилерийски точки,
толкова и картечни.
Противника има около триста танка,
без артилерия не можем да ги спрем.
Другарю генерал-лейтенант,
ние почти нямаме оръдия, всички са изпратени на фронта.
Останали са не по-вече от 30, от които надеждни са 12.
Останалите могат да направят по пет-шест изстрела, не по-вече.
- Ще ви изпратим оръдия.
- Тръгвайте!
- Пет-шест дни. Дайте ни това време.
- Задръжте врага на всяка цена.
Началника на училището. Отвори вратата.
- Приятелски поздрав от пехотното училище.
- Какво е толкова важно?
- Има повод. - Махай се!
- Аз отдавна се интересувам, когато правиш изкуствено дишане,
така ли трябва да са устните,
или така?
Зависи на кого ще го правиш.
- Ние всички сме различни. - Да така казва и нашия санитарен инструктор,
и е прав.
Преди да загубиш съзнание казва, трябва да си нагласиш устните.
- При тебе гласовия апарат е нестандартен.
- Маша! - Маша!
- Сашка ме помоли да ви предам, че няма да може да дойде.
- Какво е станало?
- Той е в ареста заради сбиване.
- Защо си толкова мълчалив?
- Определи ми среща, а ни вопъл, ни стон.
- Шишкина! - Лена!
- Какво, какво.
- Шишкина!
- Правя ти предложение.
- Ти съгласна ли си?
Другари курсанти и командири,
фашистките орди се промъкват към Москва
Нашите бащи и братя, без да жалят живота си,
са застанали на пътя им. - Днес е наш ред.
Пред нас е поставена извънредно важна задача,
ние трябва,
до утре да заемем рубеж, и да осигурим отбрана,
и да задържим врага, най-малко 5 дни,
на всяка цена, до пристигане на подкрепленията.
Каквото и да предприеме коварния враг,
каквито и сили да стовари върху нас
ние трябва да устоим. Може би именно от нас,
сега зависи изхода на войната с фашистката сган.
И аз ви казвам,
ако трябва да се умира, умрете като герои!
Не се предавайте!
Тези нашите с фашистите ще се бият, а ние...
Сафронов! Отвори, чуваш ли? Сафронов!
- Слушай Митя, искаш ли да избягаме, а...
караулния като ни донесе храната, ще го хванем и завържем...
- Нищо няма да стане, само ще ни дадат по още 10 денонощия.
- Ще стане Митя, ще стане! Там е Сафронов.
- Точно затова, че е Сафронов! - Ти за него помисли ли?
- Знаеш ли какво ще стане с него? - А ти за мене помисли ли?
- Ти в казармата можеш ли поне един път,
да направиш нещо не по устав...
- Давай, давай! - Страхливец, просто страхливец.
- И се криеш се зад уставите.
- Саша! Лаврооов!
- Саша, а вие с Митя защо сте тука?
- Ами така, сбихме се.
- Той добре ли е? - Какво да му има, ударихме се по едн-два пъти.
- Маша! Григориева!
- Маша!
- След 5 дни ще ме пуснат. - Само пет дни.
- Аз не знам къде ще бъда след пет дни.
- Аз ще те намеря. - Задължително ще те намеря!
- Пази се, чуваш ли. - Пази се.
- Прехвърлянето на курсантите до височината, ще отнеме най-малко едно денонощие.
- Ако противника премине през това място,
и продължи нататък, вече няма да можем да го спрем.
- Затова ще го пресрещне преден отряд.
- Задача - през ноща да се премине рубежа и да се присъединят
към десантния батальон но пътя.
- Няма ли по-точна информация? Командира на батальона е преподавал
в разузнавателното училище, създал е диверсионен отряд,
численността на който е тайна.
- Те трябва да разберат колко хора
има в тила на немците.
- Предния отряд заедно с десантиците,
с бой да задържи немците и да ни осигури
време до полунощ.
- Взимайте хората и техниката и тръгвайте!
- Изберете най-добрите курсанти! - Тъй вярно.
- Льошкин, този вашия вчерашния как се казваше? - Лавров? - Тъй вярно.
- Командировайте го в предния отряд!
- Там такива като него са злато.
- Изпълнявайте! - Слушам.
Другари курсанти, по-бързо, по-бързо.
- Не трябва, не ме карай да се срамувам.
- Топли дрехи взе ли си?
- Мамо!
- През ноща ще е студено. - Мамо, отиваме само за пет дни.
- След седмица имаме изпит по топография.
- Сине! - Моля те, пази се, не прави глупости!
- Знеш, че освен тебе никого си нямам.
- Добре мамо.
- Другарю главен военен лекар трети ранг,
- Разрешете да напусна!
- Вървете! Курсант Никитин.
- Маша!
- Сашка също тръгва. - Него самия Стрелбицки го избра,
за предния отряд.
- Те точно сега тръгват, преди всички.
- Провървя им, дали са им нови мерни прибори.
- Няма го.
- Саша!
- Шемякин, не спи! - Бързо! Бързо!
- Стой! Махни машината! - Махни я ти казвам!
- Граждани, роднини, моля ви! Дръпнете се! - Десет крачки назад! Моля ви!
- Музиканти, свирете щом сте дошли!
- Лиза!
- Лиза, какво правите тук? - Чакахме те.
- Супа съм направила. - Обядвал ли си?
- Татко, ти на фронта ли отиваш?
- Не сине, на учение. - Всички на фронта, а ти на учение.
Вовка!
- Да слушаш!
- Разбра ли?
- Да помагаш на майка си!
- Аз ще се върна. Обещавам.
- Тръгвай! Времето тече.
- Давай, давай!
- Вовка! - Бъди герой!
- Винаги, винаги ще бъда, татко!
Граждани и гражданки на Съветския съюз, днес фашистките войски...
- Льоха, прочети нещо, а?
Аз мислех, как трудно се живее на света,
със болка и плач се раждат децата,
после израстват и искат да полетят,
- Защо?
... за да умрат след това, аз не вярвам в това.
Всяко раждане има цел, и твоето и моето,
ние трябва да минем смело през открехнатата врата,
без да държим бащите си за ръка.
и ако се наложи да се срещнем с врага,
пред него до небето ще се издигна с меча...
Не случайно съм тука роден,
в Съветски съюз.
- Всички в гората! - Бързо!
- Излез от машините!
- Какво чакате? - Излизайте!
- Боеприпасите горят! - Спасявайте имуществото от огъня!
- Дръпни се. Ще го махна оттука.
- Ще гръмне!
- Скачай!
- Котенко! - Жив!
- По-машините!
- Санитарите тука!
- Превързочен пакет, бързо. - Бързо!
- Колко глупаво стана.
- Дори не успях да стигна.
- Отиде си...
"ВАРШАВСКО ШОСЕ"
- Яхин, ..... при мен!
- Слушам. - Слушам.
- Останете по местата си. - Стоим, стоим.
... и Лавров с мене!
- Не се бойте, свои сме. От Подолск.
- Кой ви знае какви сте?
- Вчера едни дойдоха... убиха четирима, и един отведоха с тях.
- Той сам се предаде. Върза се на приказките им.
- Възрастен човек.
- А какво карате?
- Нашия багаж ...
- Вие сте командира на подразделението, така мислим.
- Така е.
- Командир на предния отряд курсанти,
от пехотното и артилерийско училище старши лейтенант Малчиш.
- Преподавател от разузнавателната школа капитан Столчак, с възпитаници.
- Сайт!
- Лавруха!
- Извинете другарю капитан!
- Ярохин, ти ли си?
- Ярохин, познавате ли курсанта?
- Заедно бяхме в детския дом, Сергей Лавров.
- Това е добре.
- Остави, за всички.
- Радвам се, че се запознахме.
- Иракин, Сатева, така не може.
- Един си показва обувките, другата си освети автомата! - Виновна, другарю капитан.
- Нашите приятели просто ни съжалиха.
- Разузнавачи.
- Основните сили са след тях.
Моторите ги пропускате, ние ще ги посрещнем.
- Бронираната техника е за вас.
- Смело вървят,
не знаят, че има артилерия. - Късмет!
Първо оръдие - картеч по пехотата! Второ и трето, бронебоен по техниката!
- Има цел! - Огън!
- След мен!
- В гората,
върви след мен! След мен боец!
- Павленко, Синицин...
- Сержант Осипов. - Ваш ли е боеца?
- Това е младши сержант Лавров.
- Обяснете ми, защо толкова много уважавате мерачите при вас!
- Все пак тръгна в атака, не в отстъпление.
- Весело е при вас.
- Поиска ти се герой да станеш!
- Чу УРА и тръгна с другите в атака?
- Мислиш, че за тебе правилата не важат.
- Но те загинаха изпълнявайки своята работа.
- Виж ги, лежат и никога по-вече няма да станат.
- Но те загинаха изпълнявайки своята работа.
- Твоята работа и твоето място е оръдието.
- Ти си мерач - специалист, а без специалисти няма артилерия.
А без артилерия, оставаме без прикритие.
- Всички ще лежим мъртви тука.
- Лавров, за нарушение на устава от мерач, ставаш подносвач! - Слушам!
- Курсантите ще защитават родината, както всички нас.
- Офицерска им работа.
- Напразно са дошли тука.
- Другарю полковник, от тази страна на шосето... (...сдава обекта)
по-нататък има втора и трета линия ... работим по 20 часа на ден!
- Даже през ноща копаем.
- Това според тебе линия на отбрана ли е? - Защо нищо не си направил?
- Как да не съм направил другарю полковник?
- Знаете ли колко бетон сме наляли... - Това е бетонен гроб, защо няма бронирани листове на амбразурите?
едно попадение вътре, и от осколките всички са трупове.
- Маскировка - никаква. Нито отгоре, нито отстрани.
- Като мишки в капан сме.
- Ние свършихме каквото можахме. - Сам виждате, жените,
старците работят, почти не спят.
- Няма бронирани листове, и врати също няма.
- Срока за завършване на обекта е след два месеца.
- На нас също не ни се вярваше, че немците ще стигнат до тук.
- Машината на Смирнов.
- Пристигналите курсанти заедно
с гражданското население работят
по изграждането
на противотанкови ровове
и противопехотни заграждения.
- Два батальона от пехотното училище
ще пристигнат тази вечер,
и един утре. Все още половината от тях пътуват.
- Обещаните пушки не пристигнаха.
- Предния отряд ще издържи максимум ден-два.
- Какви са забележките по отбраната на рубежа?
- Немците няма да могат да заобиколят моста.
Ако се опитат, ще нагазят в блатата.
- Там с малки сили ще ги неутрализираме.
- Ако насочат всичките си сили през моста, няма да издържим.
- Затова предлагам моста да го взривим.
- Забранявам!
- Моста трябва да се запази за контраатака.
- Когато ще дойдат нашите танкове.
- Считам, да се усили поддръжката на предния отряд.
- Ще трябва да удържат два пъти по-вече отколкото смятахме.
- Да им се осигури доставка на подкрепление и боеприпаси.
- Да се осигури медицинска помощ и евакуация на ранените.
- Що се отнася до рубежа,
Иван Семьонович в организацията на противотанковия огън,
ви предоставям пълна свобода на действие.
- Бежанци вече втори ден не се виждат. - Значи немците са близо,
и скоро ще ги видим.
- Защо не работите пиленца? - Не знаем какво да правим.
- Поне по една лопата да ни дадат. - Срам ни е, честна дума.
- Защо са ви лопати?
- Музикантите за какаво живеят? - За да има музика.
- Свирете момчета, свирете.
- За да бъдат всички малко радостни.
- Първия изстрел ще бъде от опорния пункт.
- За втория изстрел вадите оръдието от опорния пункт.
- По устав е забранено оръдието да напуска опорния пункт.
- Това го знаете не само вие, но и немците.
- Стрелящите рано или късно, ще уцелят пункта.
но в този момент, вие не трябва да сте вътре.
- След това вкарвате оръдието отново вътре и в боя!
-- ВАРШАВСКО ШОСЕ - позиция на предния отряд --
- Пропусна.
- Огън!
- Браво. Ако не го бях видял с очите си, нямаше да повярвам.
- Копайте другари, малко остана.
- Три дни издържахме, добре, но трябва да издържим още.
- Докато рубежа не стане готов.
- Ще стоим!
- Лавров, бронебоен!
- Един картеч и после отстъпваме.
- Подгответе ранените!
- От предния отряд, подгответе за операция.
Изстрел!
Давай!
- Танкове! Наши танкове!
- Отряда е обезсилен, но уддържа на натиска на врага, вече пет денонощия.
- Ако не беше 17 танкова...
Танковете ги прехвърлят. през ....
- Също трябва да ви съобщя, че пристигането на резервите, ще се забави.
- Значи е дошло времето,
да посрещнем врага на рубежа.
- Предлагам да се разформироват остатъците от предния отряд,
и до сутринта да прехвърлим курсантите по батареите им.
- Благодаря другарю.
- Добре.
- Момчета, мл.сержант Лавров не сте ли видели?
- Видяхме го.
- Саша,
такъв.
Той с капитан Старчиков,
близо до Алексеевка...
Давай, капитане, давай.
- Има ли немци?
- Маша! - Лежете, не ставайте.
Активна е.
- Предния отряд е получил заповед,
да се приберат по батареите.
- А ти защо си тука?
- Изгаряне,
удари ме осколка.
- Мнозина от вас загинаха, погребахме ги тук.
- Лавров, отлично изглеждаш!
- Белезите разкрасяват мъжете. Оздравявай бързо.
- Помниш ли тези места? - Помня.
- Намерихме те до оръдието. Красива жена ще имаш, Лавров.
И най-важното - вярна.
- Докато не го намеря, не тръгвам никъде.
- Трябваше целия окръг да претърсим.
- Провървяло ти е Лаврав. Пази я.
- Давай, давай, минавай.
ИЛИНСКОЕ първа линия на отбраната
- Похомов, защо не спиш?
- Гладен съм, затова. Няма нищо за ядене.
- Вземи.
- Ти си добра душичка.
Какво прави средното образование с хората..
- Аз ям малко, а ти си голям и яж, яж.
- Когато изгоним фашистите зад границата, ще те поканя при мен в Херсон.
- Майка ми знаеш ли какъв борш готви?
- Нещо се чува...
- Другари, поставете каските.
- Слагайте каските!
- Залегнете всички!
- Това май са варели. Празни варели.
- Лежете!
- Витка ...
- Притискай с ръката. Дръж се.
ВТОРА ЛИНИЯ НА ОТБРАНА точка на лейтенант Альошкин
- Останете по местата си!
- Старшината ще ме убие!
- Изгубих покривките!
- Старшината ще ме убие!
- Слушайте моята заповед!
- Приведете оръжието в ред!
- Похомов!
- Митка! - Това е Митя!
- Другарю командир, танкове! На другия бряг. Много!
- Приготви се за бой!
- Бронебойни!
- По първия танк!
- Има цел!
- Огън! - Изстрел!
- Огън!
- Стреляхме, сега изтегляй!
- Извадете оръдието от точката!
- Саша!
- Витя!
- Жив!
- Мен Льошкин ме извади сред мъртвите! Знаехте ли нещо за мен?
- Никой не знаеше нищо за тебе.
- Във втората линия сме.
- През цялото време чакаме нещо.
- Рубежа отби три атаки.
- А сега има затишие.
- И не знам какво ще стане след това.
- Ами ти,
много фашисти ли уби?
- Много, Митя!
- Много.
- Но и те много убиха от нашите.
Синицин, Льоха, Рустамов, Васка Осев ....
- В памет на загиналите! - Залп!
- Шшшт! - Тихо!
- Гладен съм, другарю капитан. Глад ме мъчи нощем.
- Да отидем да разберем!
- Какво?
- Тук има най-малко 4 дивизиона.
- Това е той, сборния пункт за бронирана техника.
- Занеси го в Щаба. - Ярохин, ще го съпровождаш!
- По данни от разузнаването,
в района на езерото,
немците събират мощен юмрук бронирана техника,
и пехота.
Удар с такава сила, няма да издържим!
За изминалите дни, ние загубихме,
на предния край по-вече от половината личен състав.
Убити и тежко ранени.
Сериозни загуби на техника.
За попълване на силите и предислокация
ни трябва прекъсване.
Другарю майор, ясно е, че без вас няма да минем.
Другари,
майор Дементиев,
командир на реактивен артилерийски дивизион.
- Донесъл е ново оръжие, исискващо голяма секретност.
- Какво ще кажете майоре?
- Разстоянието до техниката, позволява стрелбата.
- Но трябва да излезем на открито в полето.
- На 500 метра от предния край.
- Вашата помощ ни е жизнено важна.
- Нужен ни е поне ден почивка.
- За да възстановим отбраната на рубежа
- Ще осигурим вашата безопастност.
- Трябваше да попиташ, а не да излизаш от медицинския пункт без разрешение.
- Добре де, добре.
- На земята, легни, с лице към земята! - Бързо, бързо!
- Не си вдигайте главите!
- Покажете си документите!
- Какво правите тука?
- Какво?
- Можете да станете.
- Всичко е наред.
- На никого не казвайте за срещата ни!
- Дори на полковник Стрелбински ли?
- Той знае за нашето движение.
- Струва ми се , че видяхме не каквото трябва.
- Защо така се движат.
- И фарове не включват.
- Другарю, не видяхте ли колоната?
- Не мога да разбера къде изчезнаха!
- Имаше колона. Тръгнаха натам. Към Зайцево.
- Огънче ще се намери ли.
- Ще намерим огънче.
- Ще помогнете ли, ръката си навехнах вчера...
в медицинския пункт ще трябва да ходя.
- Откъде са дошли?
- Оттук. И са тръгнали нататък.
- Трябва да се отцепи това поле,
и този горски път.
- Вземете курсантите от резерва,
и мишка да не може да премине. - Слушам!
- Даже не закусва.
- А това на масата пред него какво е?
- Ананас.
- Добре ще е да го вземем, и да почерпим момчетата с него.
- Ще го взимаме ли? - Да.
- Немци!
- Готов ли си?
- Действаме!
- Курсант Лавров, защо си вън от лазарета?
- Той моли да не го разстрелвате! - Ще каже каквото знае.
- Началството иска колкото се може по-скоро да стигне Москва
- Готви се удар по Голяма Шубинка.
- Боевете за моста ще продължат,
при Шубинка затова събират големи сили.
- Казва, че Русия е изостанала страна.
- Например в Полша, войниците постъпват цивилизовано и се предават в плен.
а руснаците предпочитат да умрат, но не и да се предадат.
- Неотдавна, направили засада на руснаци, можели да ги разстрелят, но им предложили почетен плен.
- А какво направиха червеноармейците?
- И какво са направили?
- Засипаха нашата рота с гранати!
- Нима така може да се воюва?
- Казва, че ...
- Преведи, преведи!
- Казва, че сме диваци.
- Диваци ...
- Почерпете се другарю капитан!
- Заедно го взехме! - Да, да.
- Бъди здрав, редник Похомов!
- Какво е това?
- Това е ананас.
- Дръж!
- Приемете патрула и се почерпете!
- Напълниха ли гащите немците? - Цяла сутрин без нито един изстрел!
- Казват, че се разбягали като плъхове.
Винтовките ще свършат работа.
- Да хвърлят бомба точно в окопа е трудно. - Ако взрива е наблизо,
осколките отиват над бруствера, и не нараняват никого.
- Затова на работа.
- Стойте тука, ако ви е мил живота.
- Постави противогаза!
- Момчета това е просто дим!
- Сега ще превзимат моста.
- Огън по пехотата!
- Защо стоим без работа тука? На втора линия, най-добрите батареи от училището?
- Защото сте най-добрите. Взеха ми гаубиците, реактивната артилерия, танковете ги пратиха другаде.
- Вашата батарея Льошкин е последния резерв.
- В атака момчета!
- За нашата родина, за Москва!
- Дреболия Серьога, в болницата ще се оправиш!
Ти си воювала вече, нали?
Къде?
В Испания.
Красиво ли е там?
- Жив ли си? - Събуди се!
- Събуди се, Яхин! - Аз съм съгласна! Съгласна съм!
- Той е Жив! Стойте, не го погребвайте! - Той е жив!
- Снежинките се топят върху него.
- Жив е! Бързо в медицинския пункт! Бързо!
- Ако има удар по Голяма Шубинка, прехвърлете още оръдия!
- Останали са само стари, учебни. - Докарайте всичко което имате!
- Бинокъл!
- Немците ще хвърлят тук колкото се може по-вече сили,
и дори да се отдръпнат в блатата тук атаките няма да спрат.
- Затова през ноща ще минирате моста,
и бъдете готови, по моя заповед да го взривите.
- А ако дойдат нашите танкове?
- За нашите не знам, но от другата страна,
има поне 200 танка на противника.
- Силите ни намаляват, а ние държим вратата отворена.
ТРЕТА ЛИНИЯ НА ОТБРАНАТА позиция на лейтенант Шаповалов.
- Ти!
- Ето, отбранявам Голяма Шубинка с подкрепленията.
- Най-после и за нас нещо по-спокойно.
- Аз ще те чакам.
- Наистина ли? - Да.
- Какво четеш?
- Устава.
- Привет на всички! - И ти скоро да се оправиш!
- Явно с тебе отделно ще воюваме.
- Отдавна вече съм здрав. Драскотина някаква.
- Вземете малко сухари. Донесох ги за вас.
- Вземи, ще ти трябват сили.
- Не си мисли нищо.
- Саня.
- От три години се познаваме.
както казват, в един пясък сме играли.
- Цялото училище на един чин.
- Винаги ни казваха жених и невеста.
- Саня извинявай. Нашата договорка беше нечестна.
- Страхувах се да не загубя Маша, и постъпих подло. Извинявай.
- Добре. Днес ще има прошка.
- Ако те изостави, или я напуснеш, ще поговорим.
--околностите на село Голяма Шубинка--
- Немци отляво!
- Огън!
- Вашия Славка е герой,
Раиса Игоровна.
- Шишкина познавате ли?
- Познавам я, как да не я познавам.
- Тя на предната линия ли е?
- Отдавна е там. Пий чай, пий.
- Тя за чая билки събираше.
- И униформата ти изпра.
- Убих го!
- Той уби..... - Браво! - Наистина ли? - Да!
- Само на мама нищо не казвайте! - Няма да кажем.
- И на никого не казвайте, на никого докато съм жив.
- Моя приятел също замина за Голяма Шубинка
с него ходехме заедно на училище,
за риба, навсякъде заедно.
- Мама ни прегърна двамата и каза:
- Пазете се един друг. - Какво сега да и напиша?
- Важно съобщение за Шубин!
- Той периодично губи съзнанние, той умира, господин полковник.
- Политическият ръководител Филипов.
- Немците превзеха Голяма Шубинка.
- Простете, не издържахме!
- Живи останаха, по-малко от 40 пехотинци.
- Иван!
- Какво става, Иван? - Какво да става?
- Война! - Да, война!
- А защо в тази война,
се бият момчета?
- Защо за тях няма и дума в сводките? - Как всички са забравили за тях?
- Те още нищо не са видели!
- Те живота не са видели!
- А бомбите ги разкъсват на парчета, и живи ги изгарят.
- Нима това е война?
- Това е скотобойна, Иван!
- Защо мълчиш?
- Скоро никой няма да остане,
от 3500 - никой!
- Не са ли напразни тези резерви, заради които те умират?
- Те не умират заради резервите!
Да! - Те пазят Москва!
- За родината!
- Но защо родината, не може да се погрижи за тях?
- За тези които още не са загинали.
- Какво искаш,
да ти отговоря?
- Имам заповед!
- Да се бием докрай!
- Там в Шубинка, оцелелите продължават да се бият,
не мога да им пратя помощ, не мога и да дам заповед за отстъпление.
- Какво друго мога да ти кажа?
- Но там е моя син!
- Значи така трябва!
- Това е война!
- Къде е Шишкина? - Какво?
- Защо всички повтаряте какво, какво...
- Защо вие всички сте тук, а нея я няма?
- Ето пак! - Ще свърши работа за тоалетната.
- Ако ги сложим в обувките, ще е по-топло.
- За какво говорите момчета?
- Послания от небето паднаха.
- Доблестни червени курсанти!
Вие мъжествено се сражавахте, но сега вашата съпротива изгуби смисъл.
Варшавското шосе е наше почти до Москва.
- Опааа! Виж ти.
След ден-два ще влезем в нея. Вие сте истински войници,
и ние уважаваме вашия героизъм.
- Виж ги ти. Уважават.
Преминете на наша страна, ще получите другарско посрещане,
вкусна храна и топли дрехи.
- Момчета! - Дали е истина?
- За какво да седим? - Да умираме от глад!
- Ето, истински живот.
И топло и вкусно.
Тези листовки ще ви служат за пропуск.
- Аз по-вече не мога да търпя,
и ще се възползвам от пропуска.
- Серьога, ти какво?
- Той тръгна за тоалетната.
- В тоалетната отиде с този пропуск.
- Нали не уцелих, нали! - Не уцелих, нали!
- Серьога, какво ти става?
- Едва не се насрах!
- За връщане на първа линия, дори не си и помисляй!
- Ще ви изпратим в тила.
- Нямам работа в тила. - Здрав съм.
- Какво по дяволите?
- Взривовете са .... Ясна е работата.
- Трябва ли ти нещо?
- Митя!
- Жив си. - Митя!
- Ранен ли си?
- Митя! Миитя! - Ранен ли си?
- Нито една драскотина! - Представяш ли си!
- Като безсмъртен.
- Освен тебе, други има ли?
- Никой друг не остана.
- Защо пак ни събират?
- Защо се отказвате, да отидете в болница?
- Вие сте войници. А да отидете в Подолск, е моя заповед.
- Другарю полковник, проведено е комсомолско събрание,
и е решено,
ранените които могат да държат оръжие, да останат на рубежа.
- Ето протокола.
- Ние още можем да се бием.
- Ако немците решат да минат през реката, поне снаряди можем да подаваме.
А в болницата няма полза от нас.
- Ако трябва, ще умрем така, че фашистите ще ни запомнат завинаги.
- Правилно! Няма да заминем!
- Кучки!
- Аз дори сега съм готов да тръгна със вас в атака на нож!
и да разкъсам на части, първия гад изпречил се пред мене.
- Но нашата задача, не е да загинем геройски,
а да устоим, колкото се може по-вече.
А за това, трябва да останете живи.
- И това не е всичко.
- Вие трябва да се изучите,
а аз съм длъжен да изкарам випуск,
за да отидете командири в нашата армия!
За да може начело на взводове и батареи,
да побеждавате фашистите!
- Трябва да отидете момчета.
- Саша, моля те, не прави това. - Няма да отида в болница Маша. Няма да отида!
- Къде съм ранен?
Саша, ти си ми нужен жив!
- Като гълъбчета са. - Виж ги, нарадвай им се!
Курсант Лавров, оправете си превръзката и отивайте по машините.
- Без разговори!
- Григориева, помогнете на курсанта.
- Дайте. - Вземи.
- Другари курсанти, по машините.
- Митя, помогни ми да остана!
- Прикрий ме, моля те!
- Знам, че това не е по устав, като приятел те моля.
- Давай Митя!
- Гледат ни, почакай.
- Давай! - Изчезвай!
ТРЕТА ЛИНИЯ НА ОТБРАНАТА точка на лейтенант Мусеридзе
- Нося превързочни пакети.
- Григориева какво се разхождаш? - Бързо в укритието!
- Днес си някак различна. - Каква?
- Някаква друга.
- Защото това което искаш, аз не харесвам.
- Ето какво било.
- Саша. Всички заминаваме.
- Кои всички?
- Ние всички. 30 нови ранени веднага ги пращат в Подолск.
- Всички ли получиха превързочни пакети? - Тъй вярно.
- Трябва да отида и до точката на Льошкин. Трябва да успея.
- Танкове. Наши танкове!
- Това са немци! - По оръдията!
- Немци!
- Батарея! - За бой!
- Юнаци!
Откъде се появиха тези немци? Дали не идват от Голяма Шубинка?
- Заяде лошо.
- Не успявам!
- Благодаря приятелю!
- Бронебоен по първиятанк!
- Изстрел!
- Всички вън от окопа!
- Огън!
- За седем минути - 9 танка.
- Незабавно изпратете съобщение. - Резервите пристигнаха!
- Нашата задача е изпълнена. Има заповед да отстъпим.
- Връщаме оръдието в точката!
- Другарю лейтенант,
заповядано е да се изтеглим в укрепените райони. Сбор при КП.
- Трябва да предадем на Льошкин, заповедтта за изтегляне.
- Другарю лейтенант, разрешете на мене!
- Давай Лавров!
- Шемякин при оръдието!
- По дяволите.
- Митя, всичко ще бъде наред.
- Няма нужда Маша. - Потърпи! Сега ще те превържа!
- Маша! - Не се движи.
- Аз също те обичам. - Трябва.
- Не ми пречете курсант Шемякин!
- Винаги си била упорита.
- Помниш ли, тогава на реката, когато скочих и едва не се удавих?
- Ти ме влачеше по пясъка... ... и плачеше.
- Аз сега умирам...
... аз те гледах и се усмихвах.
- Усмихвай се, моля те.
- На колко години беше тогава?
- Седем.
- Аз тогава се влюбих в тебе.
Маша, ти Сашка наистина ли сама ли го целуна?
- Да.
Добре.
- Ти винаги сама си решавала.
- Това е добре.
- Митя!
- Ти какво?
- Погледни ме!
- Митя!
- Саня!
- Сашка,
... приятелю!
- Митя!
- Направи нещо!
- Лавров, при оръдието!
- Другарю лейтенант, изпратиха ме де ви кажа, че е заповядано да отстъпим.
- Правилно, изнесете се от точката, аз ще се забавя.
- Ще ви прикрия.
- Другарю лейтенант, тук само аз съм останал.
- Вървете, Лавров! - Това е заповед!
- Давай Лавров!
- По веригите!
- Огън! - Бързо!
- Добър мерач си Лавров! - Благодаря, другарю лейтенант.
- Виждаш ли тези на пътя? - Първия?
- Него просто така, няма да пробиеш.
- Има 30 милиметра броня.
- Цели се във втория!
- Бронята му е слаба. - Цели се в кулата.
- Докато ни търси, рано или късно, ще се нагласи на мерника;
- Бил ли си някога на червения площад?
- Не.
- Напразно!
- Аз съм от Тула. Ние също си имаме Кремъл.
- Наистина ли, целия площад ли е червен?
- Не. Защо?
- Стените са бели. Кулите черни. - Червени? - Всичко е много красиво.
- Вовка все още не съм го водил там. - Ще го водиш, но след войната.
- Има цел!
- Немците са наблизо. - Патроните свършиха.
- Вземи!
- Почнахме ли?
- Това беше.
- Сега сме като на длан.
- Имаме малко време докато ни видят и се прицелят.
- Прицели се добре Лавров. - Друг шанс няма да имаме!
- Картеч по противника, до точката на Альошкин.
- Ребезов, какво става? Бързо!
- Другарю лейтенант, затвора заклини.
- Другарю лейтенант, повторно ви заповядаха да отстъппите!
- Дръпни се!
- Сега, сега ще си тръгнем.
- Цели се право в дулото на оръдието!
- Изчакай докато се нагласи.
- Всички други са уцелени, само този е останал.
- Давай, давай ... - Прицели се.
Внимание, внимание,
говори Москва!
Нашите войски водиха ожесточени отбранителни боеве.
В хода на тези боеве, противника понесе значителни загуби.
ПРЕВОД ПО СЛУХ G R N R специално за Л. Стоянов