Нарцис, любимото ми момче!
Момчетата говорят за мен, че съм много надут, отче.
Сигурно е така. Моля ви, накажете ме.
Нарцис, държанието ти е образец за другите!
Понякога ми се иска да си малко по-палав.
Ти знаеш, че...
хората винаги завиждат на този,
който е по-умен и по-талантлив от тях.
Това е нищо... сам се одрасках.
Често те виждам съвсем сам, мой млади братко.
Тревожа се за теб.
Трябва да бъдеш в уединение, за да учиш и да се слееш с Бог.
Аз искам да стана монах или абат.
За това трябва добре да познаваш хората.
Аз виждам хората.
И какво можеш да кажеш за мен?
Ами...
че на душата ви е по-присъщо да се молите някъде в самота
и да водите скромен живот на отшелник,
отколкото да управлявате голям манастир?
Вярно ли е?
Преподобни, елате бързо!
Дявол да я вземе тая курва!
И теб с нея, копеле!
Същия си като майка си! Какво зяпаш, по дяволите!
Искам момчето да влезе в манастира. Ще ви платя, за да го вземете!
Парите не са проблем.
Ако младият човек желае да следва пътя на свети Бенедикт...
Искам да скрия тук целия позор, който ми навлече майка му.
Вече не мога да го гледам.
Вземете златото и правете с него каквото искате.
Одрал е кожата на майка си.
Същият мръсник е като нея.
Златоуст?
Ела тук!
Кажи на свещеника
каква курва е майка ти, хайде!
Чу ли, разкажи му за майка си! - Нарцис!
Погрижи се за него. - Но аз трябва...
Моля те. - Пуснете ме, казах!
Молитвите са по строго разписание. В 2:00 имаме "Дидерум",
на разсъмване "Утринна".
В 6:00 "Молитва за първия час", след това занятия,
а в 9:00 химни и псалми.
В 12 е службата. - А ако ги проспиш?
Ти проспивал ли си ги някога? - Не, разбира се, че не.
И отново химни и псалми.
На залез е "Вечерната молитва".
Колко време трябва, за да станеш монах?
Много години. - На мен ми трябва да стана по-бързо,
за да се моля за мама, защото Бог я ненавижда.
Не!
Бог обича всички ни.
И моята майка ли?
На залез е "Вечернята" и след това си лягаме.
Ти как се казваш? - Нарцис.
А аз съм Златоуст.
НАРЦИС И ЗЛАТОУСТ
Кажи на тези монахчета каква курва е майка ти!
Така... това ще помогне да свалим температурата.
Сега ще му дадем чай от Кисел трън и Ензан
и ще оздравее.
Ще останеш ли да се грижиш за приятеля си?
Той не ми е приятел. - Престани.
Аз не знам...
Мамо...
Ей, Нарцис, ти имаш ли си най-добър приятел?
Тук в манастира...
сме длъжни да отдаваме цялата си любов на Бог.
Нека тогава да сме приятели и тримата.
Ти, аз и Бог.
Престанете!
Изчезвайте веднага оттук!
Ти съвсем ли полудя?
Той удари Нарцис, мръсното копеле!
Престани!
Ти не говориш латински и не разбираш
словото Божие и затова си магаре,
а магарето го бият с пръчка!
Моля ви, недейте.
Отче, абат Даниел ви вика.
Какво? Не съм чул нищо. - Изглежда му трябва вашата помощ.
Вашата мъдрост, дълбочина и ум.
Ами тогава...
Нарцис, продължи с четенето.
Ей, Нарцис! - Какво?
Искаш ли да дойдеш? Ще ти покажа тайното си място.
Не трябва да ходим там. Ще имаме неприятности.
И какво? Ела!
Знаех си, че не трябва да идвам.
Ти си по-смел отколкото си мислех.
Нима никога не ти се искало отново да се окажеш там?
Аз...
тук мога да мисля по-добре.
Вероятно ще остана в манастира завинаги.
Наистина ли?
Тогава аз също.
СЕДЕМ ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Златоуст?
Златоуст!
Слушай сега.
Златоуст?
О, толкова е лесно! Това е АС!
Винителен падеж с инфинитив. - Ясно, винителен с инфинитив.
Ти си инфинитив!
Не, не!
Не!
Тя има красиви цици.
Полудя ли? Това е пресветата Богородица.
И какво?
Нали Бог я е наградил...
Дал й е най-красивите цици,
за да може синът му Исус да пие от тях.
Какво?
Сериозно говоря.
Мислиш, че съм идиот ли? - Не...
но с такива идеи няма да преуспееш в учението.
Радвай се, Златоуст.
Ти ще живееш много ярък живот. Изпълнен си със страст.
Ще изпиташ и щастие, и мъка. - Нарцис!
Братко.
Изчезвай оттук, идиот!
Златоуст, ще дойдеш ли с нас? Уредили сме една работа.
Тази вечер след службата,
когато всички заспят ще има малка изненада.
Жени! - Ще дойдеш ли?
Да.
С вас съм.
Ще попитам и Нарцис. - Нарцис и жени?
Сам вярваш ли си?
А вие двамата? И да серете ли ходите заедно?
А, и си вземи нещо за рисуване.
Той ще рисува.
Аз само ще рисувам.
Гледайте, момчета! Това няма да го видите в манастира.
Ей, ще дойдеш ли пак?
Ти какво? Нищо ли не нарисува?
Запомних всичко. Ще го нарисувам по-късно.
Казах ви, че не трябва да го вземаме.
Утре сутрин, обещавам!
Готов ли си?
Тук Златоуст е като птица в клетка.
Той иска да е с монасите, но призванието му е другаде.
Той трябва да излезе в света. - Още е много млад.
Нарцис, ти знаеш, че той няма да е щастлив при нас.
И още нещо... вървят слухове. Не добри слухове.
Златоуст е красиво момче и ти, и той...
Преподобни...
Аз... кълна се в Дева Мария. - А в мислите си?
Нарцис, той те слуша.
Само ти можеш да му помогнеш да намери пътя си.
И за двама ви ще е по-добре, ако той си тръгне оттук.
Но, отче абате...
Аз не мога...
Аз... - Можеш.
В любовта...
не може без жертви.
Но...
Това...
е толкова бездушно.
Толкова фалшиво.
Напълно недостойно за теб.
В това няма...
нито чудото на раждането,
нито страст, а още по-малко любов.
Какво знаеш ти за страстта и любовта?
Не си ти човека, който ще съди за това.
Каквото и да си видял там то няма място тук!
Може би на мен самия не ми е мястото тук!
Да, може и на теб да не ти е мястото тук!
Ей, ти, как се казваш?
Искаш ли глътка вино? - Златоуст.
Не, благодаря. - Нима и това ви е забранено?
Не приличаш на монах.
Приличаш на истински мъж.
О, виждам дълъг живот изпълнен с любов.
А тук...
има някаква тайна. Мрачна тайна.
Майка ми...
Разкажи ми още.
Ти търсиш жената. Майката, вечното лоно.
Ще намеря ли някога истинската си майка?
Много работи ще намериш, красавецо.
Сигурен ли си?
Това е избор за цял живот, Нарцис.
Не трябва да ставаш монах, ако си нещо разстроен
или се опитваш да избягаш от живота.
Бедност, послушание и целомъдрие за цял живот?
Това е моето призвание.
Винаги съм го знаел.
Красавецо мой.
Аз ще ти покажа...
къде всъщност се намира Царството небесно.
Искам да дам обед и да отида в килия за каещи се,
за да не се изкушавам...
от светските неща.
Светските неща... Светските неща се казват Златоуст.
Млъкни, Лотар.
Стига ли ти вече, златокосото ми момче?
Лиза?
Може ли да остана с теб?
Ще работя много и... - Ти си мило момче.
Аз те обичам.
Можем да бъдем заедно. Аз ще се грижа за теб.
Не... аз имам нужда от много неща,
но със сигурност не от мъж.
Този амулет, аз го познавам. На майка ми е.
Откъде го имаш? - Харесва ли ти?
Подари ми го една жена във Фирстенберг,
защото й предсказах бъдещето.
Майка ми!
Ей, Златоуст!
Нарцис!
Какво правиш?
Дойде ми времето.
Не прави това. Ние трябва да си поговорим.
Мисля, че знам къде да търся майка си.
Тогава трябва да тръгнеш веднага.
Не искаш ли да остана?
С теб?
Сбогом.
Не.
Тръгвай.
Не!
15 ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Скъпи мой абате, каква чест!
Простете за безпокойството, Ваше Височество.
Той е проникнал тайно в замъка. - Без панталони и без мозък ли?
Къде го хванахте?
В западното крило.
В будоара на вашата...
съпруга.
При жена ми княгинята ли?
Моля ви, сега сме безсилни да направим каквото и да е.
Всъщност това е забранено...
но щом вие ме молите...
Само няколко минути за тайнството на светата изповед.
Всевишният ще те възнагради за това.
По-бързо.
Никой няма да посмее да те спре с това расо.
А сега ме удари.
Луд ли си?
Всичко трябва да изглежда правдоподобно.
Не мога да го направя.
Нека да се установим тук.
Златоуст!
Ансен, Бенджамин! Елате бързо!
Яко ги изработихме, нали?
Бенджамин, дай одеяло, бързо!
Ще те заведем в манастира, Златоуст.
В манастира?
Много често мислех за теб.
Какво се случи с теб?
Случилото ми се стига за няколко живота.
Златоуст, чакай ме!
Чета!
Пиша!
На германски и на латински.
Четене половин кройцер, писане три кройцера.
Можеш да получих обратно военния данък от господаря си.
Нужно е да направиш писмена молба за това.
Писмена молба? Приискаха ти се три кройцера ли?
А моят половин кройцер за четенето?
Не давам пари на измамници, сополанко!
Кажи благодаря, че не извиках стражите, мошеник!
Значи казваш, че можеш да пишеш?
Без мастило ли? Без него мога да пиша само с пръст във въздуха.
Искаш ли да работиш за мен?
Едно топло ядене на ден,
собствено легло и един дукат...
на месец.
Аз отивам във Фристенберг. - През планините ли?
Няма да може да го направиш преди зимата.
Цял дукат ли?
Ти току-що ми помогна да икономисам куп пари.
Това е новият ни писар. Дайте му някакви дрехи
и стая на горния етаж при слугите.
Няма да му попречи и да се измие. Вони като пръч.
Да вървим.
Е, това е друга работа.
Как те викаха?
Златоуст, милостиви господарю.
Ще ми помагаш да напиша една хроника.
"Кръстоносните походи и моите битки с езичниците"
Всичко трябва да бъде изложено на хартия.
А вие...
искате да се учите ли? - Да, татко.
Искаме да научим нещо от младия магистър.
"Който ни беше любим, както никой друг".
Не, "Който ще ни бъде любим". Бъдеще време.
Бил любим, ще бъде любим. Не е толкова важно.
Амабур е страдателен залог в бъдеще време.
Поезията е твърде сложна за теб. Вземи "Галските войни".
Но... - Край!
Стига учене, момичета. Елате!
Амабур. Бъдещо време!
Многото учене е вредно. После няма да ви намерим мъже.
След това убих един езичник
и след това...
убих още един.
Останалите двама опитаха да избягат.
И тях ги убих.
Защо пишем винаги "убил"? - Какво?
По-добре е да напишем сразих, посякох или повалих.
Да, много добре.
Повалих ги.
Колко поетично.
Може пък днес да успеем да приключим.
С кланетата.
Хер Магистър? - Кланетата...
Хер Магистър!
Татко каза да не излизам от замъка без вас.
Ще се присъедините ли към мен?
Лидия!
Късмета няма да е дълго на ваша страна.
По-добре бягайте, хер Магистър, преди баща ми да ви е обесил.
Лидия!
Ударихте ли се? Имате ли нещо счупено?
Сърцето ми е разбито. Вие не ме обичате.
Един вече увисна на въжето.
Враните кълвяха красивите му и безжизнени очи,
а мъртвото му тяло се люлееше от вятъра.
Нима не виждате, че навеки ви принадлежа?
Вие просто се преструвате, за да се доберете до мен.
До лицето ми...
до устните ми, за да си откраднете целувка.
Как не ви е срам?
В какво се беше провинил?
Позволено е да целувате само своята съпруга.
Вашият жених ще ви се смее ако не можете да се целувате.
Тогава ме научете.
Затворете си очите.
Лидия?
Лидия!
Това е вашето наказание, хер Магистър.
Лидия!
Златоуст? Златоуст?
Моето златно сърце. - Лидия!
Прости ми, аз наистина те обичам с цялото си сърце
и не исках да замръзнеш в снега.
Може би ще мога с нещо да изкупя вината си.
Мой, Златоуст!
Само ако можех да бъда твоя.
Нека да избягаме.
Докато се обичаме нищо друго не ни трябва.
Аз бих го направила, Златоуст.
Юлия. - Мразя те!
Ако ме изгоните ще кажа всичко на татко.
Изчезвай, краво! - Искам да го целуна!
Тя ти мъти главата, а аз ще дойда с теб на края на света.
Не си го и помисляй! - Златоуст?
Сетих се за още нещо. - Целият съм в слух.
"Отправих ги при дедите им", как ти се струва?
На теб ти се удаде да пробудиш поета в мен.
Лидия!
Юлия!
Не, чакайте!
Не, моля ви, не! - Какво?
Аз те приех като роден син.
Доверих ти родните си дъщери.
Ако на твоето място беше някой друг щях да го убия...
както веднъж вече го направих.
Повярвайте ми, аз... - Млъкни!
Бягай!
И кълна се в Бог...
ще те убия, ако посмееш да се върнеш!
Лидия!
Знаех си. Ще избягаме заедно.
Ти така ли и не разбра?
Мили Златоуст, ние просто се забавлявахме.
Мислиш ли, че бих обикнала човек от простолюдието като теб?
Сбогом.
Не!
Ти ще стоиш в леглото! Бързо в леглото!
Пуснете ме! - Сложете го в леглото!
Тук ще изгния целия!
Братя!
Нарцис...
Имам нужда от свеж въздух.
Оставете го.
А ако шевовете се отворят и започне гангрена?
Чакай, чакай!
Добре съм. Да.
Всичко е наред.
Скоро ще се махна оттук.
Ти имаш по-важни дела, отколкото да храниш един скитник.
Тук всичко е постарому.
Да, почти нищо не се е променило.
Ти си абатът.
И като всеки абат аз следя нищо да не се променя.
А ти?
Научи ли някакъв занаят?
Наех се за ученик при един скулптор.
Това е добра дървесина.
На моя наставник щеше да му хареса. - Да, трябва ни нов свинарник и...
Света Катерина!
Златоуст?
Ти можеш да ни изрежеш нова.
Старата я проядоха червеите. Скоро ще й падне ръката,
а ти в това време ще си починеш и ще събереш сили.
Трябва ни и малък олтар.
Съвсем простичък. На братята ще им хареса.
Боях се, че това няма да ти хареса.
Златоуст?
Брат Лотар!
Помниш ли го?
Как бих могъл да забравя онези пръчки.
"Който жали пръчките той мрази сина си,
а който го обича го наказва". Притча 3:24.
Значи много силно сте ме обичал.
Представяш ли си, драги Лотар!
Златоуст сега е скулптор. Той ще изреже за нас Света Катерина.
Какво? Преподобни, а свинарника?
Промених си мнението.
Значи сега си скулптор.
Успя ли да намериш майка си във Фирстенберг?
Махни се от пътя, дръвник!
Мамо!
Майка ми? Колко глупав бях.
Как да я намеря в толкова голям град?
Аз едва си я спомням
и скоро напълно ще забравя как изглежда.
Господ ще ти покаже пътя.
Търся майстор Никлаус?
Направо и след това надясно.
Какво правиш тук? - Търся майстор Никлаус.
Лина, дай вода на момчето и го разкарай!
Майстер Никлаус!
Видях вашата Дева в катедралата. Искам да се науча от вас
как да вдъхвам душа на парче дърво.
Това е богохулство! - Алфред, млъкни.
Ти нищо не разбираш. Говори.
Какво искаше да кажеш?
Аз търся майка си.
Тя е постоянно в главата ми, но...
помня само чувството...
Ако можех да извая образа й това би ми помогнало да си я спомня.
Каква глупост! Иска да извая чувството!
Рисувай.
Майка си или каквото можеш там.
Кой е той, татко?
И аз още не знам. - И го вземаш за чирак?
Повече просто искат да се уредят,
а този се бори със своите демони.
Луд ли е? - Сега ще разбера.
Тялото е много дълго,
краката не опират в пода. - Защото тя плува във въздуха.
Нарисувах я както си я представям, а не както трябва да изглежда.
Кого правиш на глупак? - Достатъчно.
Ще спиш в работилницата. Ще метеш и ще помагаш на персонала,
а след месец пак ще говорим.
И не забравяйте какво ви казах:
Трябва да обичате дървото.
Трябва да обичаме дървото.
Като своето момиче. - Като своето момиче.
Докато ти седиш тук...
аз съм готов да цепя дърва
по цял ден. - Не се разсейвай.
Искаш ли каша? - Ако е вкусна.
Това е много важно: Всяка работа първо трябва
старателно да се обмисли.
Първо трябва да я завършиш в главата си.
Майстер, мога ли да взема този дървен труп?
Искам да опитам да направя нещо сам.
Какво научи за няколкото дни, в които живя при мен,
с изключение на метенето и да си бъркаш в ушите?
Че дървото е най-добрият ни приятел
и че трябва да го обичаме като своето момиче.
И мислиш, че си готов да твориш?
Да.
Как мислиш? Колко работи имам зад гърба си?
Истински работи.
Със сигурност няколко десетки. - Три.
Останалото са дреболии, поръчки...
и неща, които лесно се продават. Да, печеля добре.
Може да ме укориш, че искам най-доброто за дъщеря си,
че купувах скъпи лекарства на умиращата си жена
и че имам с какво да ремонтирам покрива, ако протече.
Ако бях жертвал всичко заради изкуството можеше да стана велик,
но можеше да съм и посредствен.
Беден и нисш. Върви.
И си вземи дървото. Направи нещо хубаво от него.
Второ няма да ти дам! - Благодаря, майсторе.
Ще успея. - Сигурна съм.
И... ще ми го покажеш ли? Изваянието си.
За какво говориш? - Не се преструвай.
Фигурката на светеца, над която работиш ден и нощ.
Казват, че си добър
и че имаш страхотно бъдеще...
и талантливи ръце.
Големи, силни и чувствени.
Лисбет.
Надявам се, че няма да разочароваш баща ми.
Искаш ли гореща супа?
Златоуст?
Какво става с теб?
Той е завършен.
Това е твой приятел?
Получи ли ми се?
Чудесно си го изрязал?
Сега и на мен ми харесва твоят приятел.
Изглежда сякаш има сърце...
и кръв...
и сълзи.
Ти си много красив външно, Златоуст...
и изпълнен със съдържание отвътре.
Настоятелят тук все още съм аз!
Преподобни, той ми забранява да вляза вътре.
Олтарът още не е завършен.
Четири дървени трупа за олтар, дотук добре...
но знаете ли, че е наел и още един под майстор.
И какво? Боите не се смесват сами!
Колко под майстори имаш? - Двама.
Три, четири, пет. - Останалите са помощници.
Ето го вашия олтар.
Той... някак... е разбит на части.
Както и нашия свят, но...
в центъра...
Мария държи всичко заедно,
така че малките фрагменти да образуват ореол.
А тук ще има девет светици.
Девет ли? - Да... да!
Девет е по-добре от една и Пресветата Богородица.
Разглобен олтар!
Никога не съм виждал подобно нещо!
Аз също.
Да, спешно ни трябва свинарник.
На стария покрива тече, а стените са покрити с плесен...
но ние сме слуги на Бога, а не свинари.
По-добре да гладуваме и да мръзнем, но да почетем Светата Дева.
Златоуст ще ни създаде удивителен олтар,
пред който да служим на Бог.
А кой ще гарантира,
че Златоуст може да направи този олтар?
Аз гарантирам.
На работа! Продължаваме!
Алфред?
Какво мислиш?
Ръцете са малко дълги.
Да, ръцете са малко дълги,
но нещо усещам.
Йоан е бил любимия ученик на Исус.
Аз чувствам как този дървен човек оплаква своя приятел.
Как страда...
защото обича и аз, аз...
страдам заедно с него.
Златоуст, намери ли майка си там, в главата си?
Не...
но от вас се научих как да търся.
Благодаря за това.
Сега трябва да я намеря сам.
Златоуст, днес ще вечеряш заедно с нас в къщата.
Златоуст!
А, ето те и теб.
Погледни това. Лисбет го приготви.
По-умела и усърдна домакиня няма в цялата страна.
Как е ръката ти? - Опитай.
Ще продължиш ли да изрязваш прекрасни скулптури?
Ще направим десетки фигури като твоята.
В три размера. Много са харесвани във Фландрия.
Опита ли го? - Златоуст?
Знаеш, че не обичам гръмките думи, но говорих с гилдията
и за теб ще направят изключение. - Ще се оженим
и баща ми ще те направи партньор и наследник.
И ще имаш право да се наричаш майстор,
а аз ще имам повече свободно време.
Ти ще си първият, който ще се нарече майстор,
без да е изкарал целия срок на чиракуване.
Щастието ни е осигурено! - Вкусно ли е?
Значи си станал майстор. Това е прекрасно.
Как е жена ти Лисбет?
Работата е ясна. Аз отказах.
Не беше моят живот, не беше моето момиче.
Ти за какъв се мислиш?
Две години работи за мен. Две години!
Дадох ти дъщеря си и как ми се отблагодаряваш?
Приехме те в семейството. - Свиня!
Как посмя? Какво гледаш?
Махай се от дома ми!
Да стана майстор не влизаше в плановете ми.
Да заменя свободата за богатство? Никога!
Още твърде малко съм видял в този живот, за да стана художник.
Златоуст! Ела тук!
Е, това не ти е нужно.
И така имаш в главата си цялата мъдрост на света.
И в книгите си.
А аз... трябва да премина през всичко сам.
Трябва да получавам удари от живота, за да го разбера.
Художникът живее наситен живот.
Пълен с различни преживявания...
и любови.
Да.
И какво направих в своя наситен живот?
Е... - Не, няма да се състезаваме.
Защо? - Аз съм абат.
Боиш се, че един сакат ще те победи?
Миналото не може да се върне.
Бягай!
Моето доверие към вас е безгранично, преподобни абате,
но не е такова по отношение на него.
Той получава всичко.
Всичко му е позволено.
Ползва се с вашето покровителство и любов.
Златоуст е художник.
Художник?
Някога в детството...
между вас имаше привързаност,
но сега вие сте абат...
и дори най-малкия намек...
За какво?
Могат да ви лишат от сан...
или нещо още по-лошо.
Какво си позволяваш, Лотар?
Аз щях да получавам по три кройцера при майстора.
Лина, повярвай ми. Те наричат това "Черна смърт".
Но все пак три кройцера...
И къде отиваме?
Там, където е красиво.
Ще разберем, когато стигнем дотам.
Така просто?
Когато те срещнах...
разбрах, че ти си истинската.
Така просто.
Златоуст.
Тук.
Лине, не знам ти какво мислиш,
но аз наистина искам да остана тук.
Аз ще ходя на лов. Ще събираме гъби и билки.
Намерих на края на гората малко див лимец.
Ще си печем хляб от него!
А когато дойде зимата и е студено,
и няма да има какво да ядем?
О, Линхен,
ти развали магията.
Все нещо ще измислим.
Лина?
Какво има?
Бременна съм.
Ще имам ето такъв корем,
а ти ще трябва да работиш за трима.
След това ще ти омръзне
и ще избягаш с някоя друга Линхен.
Не.
Това е прекрасно.
Ние ще бъдем щастливи. Татко, майка и дете.
Обещаваш ли да ме обичаш?
Вечно...
и завинаги да останеш моята мила Лина?
Женени... навеки.
Амин.
Трябва ти чисто бельо за леглото.
И сол, и сяра.
Ще сляза до чифлика долу, за да направя размяна.
Обичам те, фрау Златоуст! - И аз теб, хер Линхен.
Ехо?
Златоуст?
Вода, моля, вода.
Не!
Бял равнец и ехинацея ще помогнат
да свалим огъня.
Ако е момче ще го кръстим Нарцис.
Имаш ли нещо против?
Знам, че това е странно име,
но Златоуст също е странно.
Нарцис...
много си ми нужен сега.
Ти и твоят Бог. Сега!
Моля те.
Какво пише за това в твоите книги?
Защо Бог да ни наказва толкова строго?
Ти винаги си казвал, че светът е божествен.
Творецът е съвършен,
но не и неговите творения. Не и ние.
Ти си църковник... и не знаеш какво е страдание.
Какво е това болка...
от загубата на любим човек.
Ти питаш за страданията на Бог. Аз...
питам за страданията на своята мъртва Лина.
За нашето дете, което умря, преди да се роди.
Чакайте, вземете ме с вас. - Къде?
Някъде по-далеч оттук.
Златоуст...
Златоуст!
Сбогом.
Майко.
Златоуст, ела тук.
Какво е това красиво птиче, което долетя при мен?
Толкова млад и пращящ от здраве.
Искам просто да те гледам и да те милвам.
Да, птиченцето ми.
И още един път, ако ми позволиш да те докосвам.
Какво правите?
Остави ме да те докосвам. - Не ми трябват вашите пари.
Оставете ме!
Слезте от мен.
Отвращавам ли те? Кажи ми!
Ако не те вземе чумата аз ще умра от старост.
Знам.
Аз мога да ти бъда майка.
Амулетът.
Моят амулет?
Искаш ли го?
Ела.
Ела и го вземи.
Нещо не се чувствам добре.
О, скъпи мой.
Толкова съм уморена.
Аз...
Ти си мило момче.
Мило момче.
Този амулет...
Леви...
бижутера от Гетото...
той го изработи.
Ти си мило момче.
Аз търся Леви...
бижутера.
Леви ли?
Те го убиха.
И жена му... и дъщерите му,
така както убиха и моето семейство.
"Може би за чумата са виновни евреите?"
"Хайде да ги убием. Това може да помогне."
Всички мислите така.
Това е ужасно.
Всички са обезумели от страх и мъка.
Той продаде стотици такива...
на най-различни жени.
Искаш ли да дойдеш с мен?
Ти ми помогна да погреба близките си, но въпреки това...
аз не мога да ви понасям... вас християните.
Еврейката ли е? - Не.
Това е лицето на жена, която страда.
Тя ненавижда... скърби, но прощава.
Това е лицето на светица. Реалният човек не е важен.
Става въпрос за образ от душата ми.
А тази Мария?
Как мога да я създам, като не познавам собствената си майка.
Ако не знам откъде съм...
и кой съм.
През всички тези години се опитвах да разбера света.
Да разбера живота.
Исках да изпитам всичко върху себе си:
Болката, страха от смъртта, висшата наслада.
Колкото може по-силно, за да усетя въобще нещо.
Бях във всяко ъгълче на света. Преживях много лошо и много добро.
Видях и смърт, и жестокост, и величествена красота.
Видях, че от тази глупава игра и танц със смъртта в човешкия живот
нещо оставаше от него и продължаваше да живее.
Произведенията на изкуството, над които времето няма власт.
Харесва ли ви?
Колко е необичайно да видиш, че някой друг е изобразил това,
което ти си преживял. Кой го е нарисувал?
Никой не знае.
Картините са подарени от неизвестен майстор.
Тук има толкова много живот. - И вие ли сте художник?
Учих при майстор Никлаус във Фирстенберг.
Значи сте скулптор на дърво?
За да се наречеш така първо трябва да създадеш нещо.
А какъв сте тогава?
Още търся отговори на главните въпроси.
Тогава го разкажете с изкуството си.
Вашето търсене.
Този неизвестен майстор...
аз го познавам и с удоволствие ще ви запозная.
Утре в 12:00 камериерката ми ще ви вземе
от кладенеца в замъка. До утре, Златоуст!
Откъде знаете името ми? Коя сте вие?
Хер Магистър?
Юлия!
Тези картини...
са чудесни. Но защо е тази потайност?
"Жената не е способна на художествено изразяване".
Не знаеше ли?
Не е чак толкова добре, колкото съм си го представяла...
но почти.
Тогава щеше ли да избягаш с мен?
О, да, дори на края на света...
и като зестра щеше да получиш моята девственост,
но не от любов, а от глупост.
Но това е най-прекрасното нещо в любовта.
Че може да правиш глупости.
Така човек може да мисли докато е млад,
но не трябва да си млад и глупав цял живот.
Може въобще да не я намериш.
Може майка ти да е във всички жени, които си срещал.
В кокетката Лидия,
в Лисбет, перфектната домакиня,
във възлюбената Лина, която е носела детето ти
и във всички останали.
Много, много други.
В това се състои твоето търсене.
Какво стана с Лидия? - Чумата... оживя, но...
Трябваше да се омъжи за един княз,
но той вече не искаше да я вижда и предпочете мен.
И?
Родих му двама сина. Дългът ми е изпълнен.
Лидия така и не ми прости. Стана камериерка вместо княгиня.
Много се настрада.
Златоуст?
Имам голяма молба към теб.
Съблечи си дрехите.
Наведи глава назад.
Напрегни дупето. - Така не е много удобно.
Не говори, защото мърдаш.
Тази картина ще те надживее.
Тя е за вечността, така че се постарай.
Побързайте, някой е проникнал в покоите на княгинята.
Готово ли е?
Почти. - Да направим ли пауза?
Ще донеса вино и хляб.
Стой на място.
Бързо, бързо, бързо!
Какво правиш тук? Кажи си името!
Курви, прелюбодейки, еврейки
ще украсяват този олтар! Защо, братя, не ни показват нищо
или там има нещо за криене?
Дори не говоря колко скъпо ни струва "творчеството" на Златоуст.
С тези пари можеше да направим много добри неща, но...
това е богохулство! Оскърбление на Света Богородица!
Да! - Ерест!
Не, не, не...
Работа на дявола!
Колко емоции има по лицата им.
Истинската вяра се крие в безмълвното търпение.
Особено за жените! Този олтар е кощунство!
Нима не забеляза как бяха трогнати душите на нашите братя?
Да, видях лицата им, но това беше разпътство,
а не благочестие. Жената е грях!
Бог ни е създал за изпитание!
Нарцис, позволи ми да унищожа тази дяволска работа
и да прогоня този богохулник Златоуст!
Какво правиш? Брат Лотар,
ти ще отидеш в Скита при Дяволската дупка
и ще проведеш там три години на отшелничество.
След това ще видим дали си готов за живот в нашата общност.
Наказанието ще те настигне.
Теб и оня проклет развратник. - Остави го да си говори.
Той е само един озлобен човек, който не познава любовта.
Този олтар...
тази прекрасна работа...
е резултат от целия ти живот.
Да... и всичко това благодарение на кого?
Ти сам постигна всичко.
А аз напротив.
Цял живот се крих зад книгите си.
Нима не са по-смели тези, които се изправят срещу света,
за да правят грешки и да плащат за тях,
вместо да водят тих и благополучен живот в манастира?
Гледайки оттук, от манастира, моя живот изглежда праведен,
но за Бог?
Ти видя ли как братята ти застанаха на колене,
когато започна да пееш хорала?
Нарцис...
това е твоето призвание.
Твоят живот...
Но той е беден на любов.
Това винаги ми е липсвало повече от всичко.
Те стават все повече.
Мнозина идват от далеч.
Сложно е да си доволен от себе си.
Как мога да съм доволен, щом още не съм го довършил?
Възможно е всеки пилигрим да вижда в тях
собствената си Божия Майка.
А аз не я виждам.
Ти трябва да се върнеш в най-неприятното за теб място.
Назад в миналото. Там, където си я загубил.
Върни се у дома, Златоуст.
Върни се при баща си.
Карл. - Златоуст.
Моят доведен брат. Оня от курвата.
Само дяволът знае чий син си въобще.
Той жив ли е още? - Повече мъртъв, отколкото жив.
Насира се в гащите, а аз трябва да му чистя лайната.
Татко?
Ти...
одрал си кожата на майка си.
Красив...
но зъл и порочен.
Да бъде проклета!
И ти също!
Къде отиде тя?
Магдалена... - Трябва да знам.
Красавице...
моя!
Защо тя ме изостави, татко?
Магдалена...
аз не можех да направя нищо.
Винаги постъпваше както тя си реши.
Такава беше.
Не искаше да слуша никого.
А мъжът не е мъж, ако жена му не го слуша.
Тя се смееше, смееше.
Тогава взех една пръчка...
Тя е избягала заради твоите побои. Ти си проклет звяр!
Тя искаше да избяга, разбираш ли?
Тя искаше да избяга, искаше! Заслужи си всичко.
"Искаше"? - Да, искаше.
Значи "искаше"? - Не ми оставаше нищо друго.
Тя си го заслужи.
Ти си я убил?
Тя трябваше да ме слуша. Курва!
Удари ме, направи го! Изпрати ме в ада.
И ти го уби? Собственият си баща?
Той се измъчваше от страшна болка.
Защо Бог трябва да въздава такива наказания?
Тя не ме е изоставила.
Нима не се радваш за мен?
Не знам дали ще мога да издържа нова раздяла с теб.
Какво говориш? Ние ще завършим нашия олтар.
И ти отново ще напуснеш това място, където времето е замряло
и може да се обича само Бог.
Ти сам ме молеше да замина. - Трябваше...
защото...
те обичах повече от самия себе си.
Беше ми позволено да ти бъда приятел, но не ми бе позволено...
да те обичам.
Не.
Пожар, пожар, пожар!
За Бога, направете нещо!
Пуснете ме да мина. - Не!
Трябва да отида при Златоуст.
Вие сте абатът, мястото ви е тук.
Бенджамин, направете верига!
Ставайте! Да направим верига!
Помагайте му!
Вода!
Трябва ни повече вода. Доминик, донеси ведра!
Яков? На кладенеца!
По-бързо, братя!
Ти трябва да ми простиш.
Толкова исках да те видя щастлив.
Ти дори не си представяш колко обогати живота ми.
Къде е твоята майка?
Ти трябва да я търсиш.
Моята майка...
Твоето сърце...
може да не умре, когато дойде твоят час ако нямаш майка.
Не можеш да обичаш без майка.
Не можеш да умреш без майка.
Нарцис!
Обещай ми, че ще бъдеш щастлив.
Остани!
Остани с мен докато всичко свърши.
И на теб ли не ти се спи?
Ти какво, плачеш ли?
Въобще не плача. Ти си полудял.
Аз понякога плача, когато мисля за майка си.
А ти какво правиш, когато някой ти е нужен?
Кой те утешава и обича?
"Затова, че той ме възлюби
ще го избавя,
ще го защитя, защото той позна името ми".
Мога ли и аз да кажа нещичко на Бог?
Уважаеми Бог,
моля те, направи така, че ние с Нарцис
завинаги да бъдем приятели.
Тя с такава нежност държи сина си,
сякаш любима държи своя възлюблен.
Това е Златоуст, нали?
На него щеше да му хареса.
"Уважаеми Златоуст...
Коренът на цялото изкуство е страхът от смъртта...
и от тленността.
На тази картина ти винаги ще бъдеш млад,
пълен с живот и желан,
дори ако самия ти станеш някога стар и изгърбен.
Ти си твърде красив за картината "Мъртвия Христос".
Ето защо премислих и ти изпращам този ескиз.
Остани винаги красив в сърцето си, скъпи Златоуст.
Юлия."
Обещай ми, че ще бъдеш щастлив.
Превод и субтитри Ivon