САМ УЪРТИНТЪН
ВИКТОРИЯ ХИЛ
ЛАЧИ ХЮЛМ и др.
Кога ще се намерим пак сред дъжд и вихър, гръм и мрак?
Скоро, скоро! Боят щом роди победа и разгром!
То ще е преди нощта. - А къде?
Сред пустошта. Там ще се срещнем със...
МАКБЕТ
Адаптация по пиесата на УИЛЯМ ШЕКСПИР
субтитри от YavkA.net
Оператор УИЛ ГИБСЪН
Музика ДЖОН КЛИФЪРД УАЙТ
Обичан син
Режисьор ДЖЕФРИ РАЙТ
01,29 ч. 29 юли, запис
Наблюдавайте го добре, достойни господа.
Храбрецо, кажи на баща ми нагде клонеше битката.
Със еднакъв изглед. Макдоналд - роден метежник,
тласкат го всички низости природни, гъмжащи в него.
Зърнал сгода, се хвърли върху нас.
И туй изплаши началниците? - Да, както плаши щиглецът орела.
Храбрият Макбет, достоен за туй име,
презрял съдбата, с желязо, димящо от вража кръв,
се вряза в пълчищата му и когато стигна до раба,
без да встъпва в поклони и приветствия,
разпра го от пъпа до зъбите.
Познавам братовчед си! Храбър мъж!
Господарю, слабея! Мойте рани очакват помощ!
Твоите рани и слова
ти правят чест!
Водете го при лекар!
А кой е този? - Достойният Макдъф.
Отгде пристигаш? - От Кодор,
където започна измяната. Но храбрият Макбет
излезе срещу предателя и прегъна надменния му дух.
Доброто е лошо и лошото е добро.
Носи се през мъглата. - И мръсния въздух.
Не знам друг ден - тъй лош и тъй добър!
Какви са тези същества?
На земни жители не ми приличат,
макар че на земята са!
Кои сте?
Разбирате ли от човешки говор?
Кажете, ако можете: кои сте?
Привет, Макбет!
Привет, Макбет, привет, Кодорски тане!
Привет, Макбет, от който крал ще стане.
Във името на правдата,
какво сте: въображение или каквото ни казва зрението?
Моя достоен спътник Банко вие не поздравихте.
Привет. - Привет, Банко.
Банко ще е по-малък, но по-царствен от Макбет!
От него по-честит, макар по-клет!
Той ще създаде крале.
Баща на кралски ред. - Макар не крал.
Привет вам, Макбет и Банко! - Банко и Макбет!
Почакайте, пророчици неясни!
Кодорският тан е здрав и читав. А да стана крал,
е още по-невероятно.
Откъде сте взели прокобата си
и защо със нея прекъсвате дъха си на такова място?
Заклевам ви, кажете!
Видя ли вещиците?
Не, господарю.
Земята ражда своите мехури като водата. Тези са от тях.
Видя ли де изчезнаха?
Във въздуха.
Което ни се стори телесно,
изведнъж се разтопи подобно дъх, от вятъра отвеян!
Или накъде... Да бяха постояли!
Но дали ги имаше?
Или си ял корен, омайващ разума?
Макбет, вестта за твоята победа зарадва Дънкан.
Лъжовни приятелю, не ще изменяш вече на съкровеното за нас.
Разгласи да бъде тутакси умъртвен и поздрави Макбет с неговия имот.
За подлост той му е отнет, за доблест получава го Макбет!
Привет, тане на Кодор!
Това, което виждаш е вече твое. Предавам ти го с любов.
Да бяха по-скромни заслугите ти, в признания и награди
да мога да изляза срещу тях!
Плам, пламти! Котел, бълбукай!
Адска смес, мехури пукай!
Тези вещици притежават знания, недостъпни за смъртните.
Но когато пламнах от желание да ги разпитам по-подробно,
те станаха едно с въздуха и се стопиха в него.
И докато още стоях зашеметен от чудото,
кралски пратеници ме назоваха "тан на Кодор",
а пък преди това вещиците
ме бяха приветствали със същата титла
и бяха споменали, че в бъдно време от мене щяло "крал да стане".
Това счетох за добре да ти съобщя,
моя скъпа спътнице по величие,
за да не изпуснеш своя дял от радост
поради незнание на щастието, което ти е обещано.
Страх ме е, че твоят нрав,
просмукан от млякото на топлата човечност,
едва ли ще ти позволи да тръгнеш по пряката пътека.
Ти би искал велик да си
и не си лишен от честолюбие,
но нямаш злото, което трябва да го придружава.
Ще стана какъвто ми е обещано.
Отче наш, който си на небесата!
Да се свети Твоето име, да дойде Твоето царство,
да бъде волята Ти, на небето и на земята;
насъщния ни хляб дай ни днес,
и прости нам дълговете ни, както и ние прощаваме на нашите длъжници,
и не въведи нас в изкушение, но избави ни от лукавия;
защото Твое е царството, и силата, и славата вовеки. Амин.
В живота му най-хубавото бе неговата смърт.
Няма способ, с който да разбереш човека по лицето.
Към този свой васал аз хранех пълно доверие!
Роднини наши,
и вие, най-близки до престола ни,
благодарни сме за действията му срещу измяната
и сме решили да ни наследи нашият син Малкълм.
Предоставяме му владението на Къмберланд.
Приветствайте този, който крал ще е! - Привет, Малкълм!
Сега
дай да те притисна до своето сърце!
Знаци на признателност като звезди
многобройни ще пръснем върху всички заслужили.
Та, към Дънсинейн!
Ще се свържем по-тясно с теб като отпразнуваме у вас.
Нека да ви бъда квартириер
и пръв с добрата вест ухото на жена си да възрадвам!
Прощавайте!
Този, който крал ще стане!
Ще ме препъне, ако не го прескоча!
Сякаш пън е, изпречил се сред моята пътека!
Звезди, гасете своя огън -
нека не вижда взорът ви, пламтящия в духа ми порив мрачен!
17:31 ч., 30 юли, запис
Скъпа моя, Дънкан тази нощ ще бъде тук!
Кога ще си отиде? - Утре смята.
Туй "утре" няма да огрей земята!
Ела си бързо, за да налея в твоя слух духа си
и със език да шибна всички мисли,
издигащи преграда между теб и оня златен обръч.
Ликът ти, тане мой, е бяла книга със текст открит за всекиго!
За да измамиш света, стани като него.
С поглед, жест, език излъхвай приветливост!
Вид си давай на мило цвете,
а бъди змията, завила се под него!
Гостът трябва да бъде нагостен:
предостави ми задачата на таз голяма нощ.
Ще говорим пак! - Недей духа си стяга!
Единствен гузният негонен бяга. Бъди спокоен, ведър, оживен
а всичко друго остави на мен!
Духове, слухтящи за злодейските ни мисли,
смажете пола в мене
и от пети до теме ме налейте със безсърдечност;
затулете пътя на всяко разкаяние.
В тез гърди наместо мляко влейте отровна жлъч,
вий, адски сили, дебнещи незрими за злото в нас!
Завий се, тъмна нощ, във най-катранения дим на ада,
та острият ми нож да бъде сляп
и да не могат небесата горе, съгледали го, да извикат: "Стой!".
А ето и добрата ни стопанка!
Обичта към краля дотежава, но той приема я с благодарност.
Имате всичките ни грижи, стократно умножени.
Таз нощ, госпожо, ще бъдем ваши гости.
Приветствам ви, господин Банко! - Госпожо.
Синът ми Флинс.
Госпожо! - Господин Ангъс, Рос, Малкълм.
Дайте ми ръка и отведете ме при своя мъж! Той наш любим е.
Ако, веднъж извършено, с туй свърши,
добре ще е да се извърши бърже.
Да можеше убийството да впримчи последиците
и да завоюва със края си и крайния успех,
но лошото е, че от този нанос, от туй нищожно островче живот
накрай ний всички скачаме в морето на вечността!
А в тез дела съдът започва още тук,
защото всяко престъпно намерение, превърне ли се в дело,
се насочва към този, в чийто ум се е родило.
Защо излезе?
Пита ли за мен?
Не знаеш сякаш!
Ний ще се откажем от тази работа.
Тук той ми е двукратно поверен: като роднина и васал аз трябва
да съм против едно такова дело.
Мой дълг е портите си да залостя, пред който смърт му мисли,
а не сам да стискам ножа.
Дънкан толкоз чист опази своя сан,
че добродетелите му подобно на ангели със тръбни гласове
ще заклеймят убиеца му гневно.
Ти бе облякъл една надежда или тя била е пияна?
После спала, изтрезняла и ето я, зелено-бледа,
гледа към лудориите си.
От сега ще зная колко струва любовта ти!
Нима страхуваш се да си на дело, какъвто във мечтите си?
Нима би искал да блестиш отвън,
а в себе си да знаеш, че си пъзльо?
Кой звяр тогаз те тласна да ми разкриваш този план!
Когато ти смееше да го замислиш, беше човек и мъж.
Способен съм на всичко, стига то да е човешко.
Аз кърмила съм, зная как сладко е детенце да погалиш, когато суче,
но - дори в тоз миг да се усмихва -
дръпнала бих бозка от меките венчета,
за да пръсна главицата му, ако бях се врекла да го извърша.
Ами ако пропаднем? - Ние да пропаднем?!
Лъка на смелостта си изпъни и няма да пропаднем!
Когато Дънкан, уморен от пътя, захърка здраво,
двамата му стражи аз тъй ще упоя,
че паметта им - пазителка на нашия разсъдък - ще стане дим,
а мозъкът им - колба с кълбящи пари.
А когато те, добре наквасени, като убити заспят шопарски сън,
не ще ли можем да извършим всичко с безпомощния Дънкан?
Мъжкарчета ми раждай!
Тази твоя безстрашна плът би трябвало да прави момчета само!
Как мислиш, колко е?
Спи небето горе - свещите му са всички угасени.
Още ли си буден?
Всичко беше съвсем добре
Спокойна нощ! - Спокойна и на теб!
Какво е туй? Кинжал?
И с дръжка към ръката ми?
Какво си ти: знамение съдбовно, достъпно за окото, но безплътно?
Или само кинжал измислица,
лъжлива рожба на моя трескав мозък?
Виждам те!
Извърших го!
Сякаш чувах да вика нечий глас: "Недейте спа!
Макбет закла съня! Макбет не ще заспи".
Върви и си измий с вода ръцете от тази мръсна улика!
Защо донесъл си кинжалите им тука?
Те трябва да са там!
Върни ги и с кръв нацапай хъркащите стражи!
Не мога да се върна! Не смея да го видя!
Ако трупът кърви, ще позлатя лицата им с такова страшно злато,
че злото ще се струпа върху тях!
Какво ми става, че всеки малък шум ме хвърля в ужас?
Сега ръцете ми са като твоите. Туй дело ще се очисти с малко вода.
Не се забравяй във тези мрачни мисли!
Бих желал да се забравя, та и да не помня какво съм сторил!
Хлопай! О, да можеш от сън да сепнеш спящия оттатък!
Добро утро вам. - Добро утро. Дали е буден Дънкан?
Не още. - Той искаше да го събудя рано.
Почти проспах часа.
Ще ви заведа!
Тук е! - Ще прекратя съня му.
Той сам ми заповяда да го сторя.
Нощта бе смутна.
Да, не беше тихо.
Недейте ме кара да говоря!
Вие лично идете там и го кажете сетне!
Банко! Малкълм! Тревога!
На крака! Малкълм! Банко! Станете като души от гроба!
Какво е станало, та тъй ужасна тръба приканва спящите в тоз дом?
С кого е станала бедата? - С вас, макар и да не чувствате!
Баща ви лежи убит! - О, ужас! И под покрива ни!
Ужас - където и да бъде! - Дъф, опровергай се!
Кажи, че си сгрешил!
Убили сте ги? Защо? - Изглежда самите му пазачи са били.
Ръцете и лицата им са цели в кръв! Кинжалите им също!
Очи въртяха те с безумен поглед - не биваше да им се поверява живот!
Все пак разкайвам се, че ги убих във своя гняв.
Кой може едновременно да бъде вбесен, мъдър, предан и безстрастен?
Такъв не знам!
Тук беше Дънкан с кожа от сребро, извезана със златна кръв,
цял в рани от насилствената гибел,
а пък там - убийците, обагрени в цвета на своя занаят.
Кой, имащ сърце за обичта
и в него смелост да я покаже, би се въздържал?
Стопанката припада!
Нека бързо се облечем и се сберем във залата!
А сега, прикрили първо своите снаги,
да се сберем и по-добре разследваме това кръвопролитно дело,
за да стигнем до дъното му!
Какво ще правиш? - Да страним от тях!
Двуличниците лесно разиграват неискрени жалейки.
Стрелата на убиеца още свисти във въздуха
и най-добре е да сме далеч от прицела й.
Тук в хорските усмивки блестят ками.
Най-близкият по кръв най-опръскан е!
Бързо! И никакви сбогувания с тях!
Когато по петите смърт те гони, простено е да тръгваш без поклони!
05,27 ч. 31 юли, запис
05,27 ч., 31 юли, възпроизвеждане
Разбра ли се накрая кой е сторил злодейството?
Двамината, които Макбет уби.
Но за каква облага?
За злато! Малкълм избягал е тайно -
което хвърля сянка върху него.
Ще идете ли в Дънсинейн отново?
Макбет ви вика. - Не, братовчеде.
След смъртта на Дънкан Макбет навярно ще ни стане крал.
Избран бе вече.
Макбет! - Да живее!
Да живее Макбет!
Драги мой,
таз вечер давам пир и ще разчитам на твоето присъствие.
Каквото заповядате, към волята ви моят дълг е вързан завинаги!
Пътуваш ли следобед с Флинс? - Да.
Далеч ли ще пътуваш?
Цял следобед ще отнеме.
Но на пира ще бъдеш с нас, нали? - Ще бъда, господарю!
Ний узнахме, че нашият кървав роднина Малкълм се крие.
Отричайки, че е отцеубиец,
задръстил е хорските уши с нелепи басни.
Но това за довечера, когато и други държавни работи ще ни съберат.
Довиждане!
Щастливо да се върнеш между нас!
Какво ти е, съпруже? Защо все сам беседваш?
Страхът от Банко пуска корен в мен!
От него лъха царственост, която ме пълни с опасения.
Той смел е.
Вещиците го поздравиха като баща на бъден кралски род!
С венец безплоден мене увенчаха,
мой роден син не ще ме наследи!
Зарад потомците на Банко значи съм омърсил ума си.
Зарад тях убил съм добродетелния Дънкан.
За да направя неговата челяд крале да бъдат!
Семето на Банко да царства!
Какво да правим?
По-хубаво е, мила, да не знаеш,
докато извършеното не те възрадва!
Спусни се, нощ,
закрий ти окото жалостиво на деня
и със незрими кървави ръце
накъсай договора велик с небесата, който ми отнема руменината!
Светликът се сгъстява и гарванът отлита към гората.
Заспиват, сънни, дневните неща,
а черните убийци на нощта на лов се вдигат
Тези мои думи учудват те, но ти недей потрепва -
роденото във зло от зло укрепва.
Банко, стягай се за път!
Ако очакват те небесни двери, духът ти до зори ще ги намери!
Флинс, бягай, бягай!
И отмъсти за мен!
Да седне всеки според своя сан.
Веднъж на всички ви: добре дошли!
Благодарим!
Лицето ти е в кръв! - Тогава е от Банко!
По-добре да е по теб, отколкото във него!
Премахна ли го? - Сторих му услуга.
Заклах го, както трябва.
Ти си бил най-първият от всички главорези!
Който същото е сторил с Флинс, не е по-лош.
Ако си ти, то значи равен нямаш!
Господарю, Флинс ни се изплъзна.
За Банко сигурно ли е? - И още как! Осигурен е в трап.
С двайсет рани по черепа му, всяка от които - смъртоносна!
Благодаря ви.
Старата змия е смачкана,
а малкото змийче - макар че щом порасне, ще цеди и то отрова -
още е беззъбо
Отивайте си!
Ще поговорим утре.
Мой царствени съпруже!
Господарю!
Къде е достойният Макдъф?
Желая смилане добро да следва доброто ядене,
а здраве - двете!
Кой? Кой го стори? - Но кое, господарю?
Не можеш да докажеш, че съм аз!
Не кимай с къдри кървави към мене!
Станете! Господарят ни е зле! - Не се тревожете!
Случва се често с моя мъж от младост още.
Стойте си спокойно! Не трае дълго. След миг ще се оправи.
Само, моля, не гледайте към него - туй го дразни!
Яжте и не му обръщайте внимание.
Ти мъж ли си?
Съпруже мой, вий липсвате на ценните си гости!
Приятели, недейте да се учудвате!
Страдам от странно заболяване, с което са свикнали околните ми.
Хайде! Да пием първо!
Вдигам чашата за радостта на всички тук
и също за нашия приятел Банко, който липсва ни!
Бих искал да е тук! За него и за вас - наздраве!
За Банко! - За Банко!
Вий, съпруже, разстроихте смеха и веселбата на хубавата среща!
Аз вече не си познавам нрава, щом пред тази гледка
вий запазвате рубина на страните си. - Каква гледка, господарю?
Много моля, недейте му говори!
От въпроси припадъкът му само се влошава. Свободни сте!
Излизайте си вкупом без спазване на сановете! Бързо!
Лека нощ на всички!
За кръв дошъл бе!
Тъй е: кръв за кръв!
Колко е часът?
Нощта е в равноборство със зората.
Какво ще кажеш?
Макдъф не е поискал да присъства на кралския ни пир.
Ти прати ли за него? - Макдъф.
Ела.
Балсамът сън ти липсва.
Макбет оплаква Дънкан. И как няма, щом той е мъртъв!
А храбрецът Банко пътува през нощта и не се завърна.
Убил го е Флинс - защо пък не? Кой бяга без вина?
Пътуването нощем е опасно.
А колко грозно от страна на Малкълм да умъртви баща си!
Ужасно дело! Ясно е защо Макбет бе тъй покъртен,
че закла двамата подкупници, които се валяха в дълбок пиянски сън!
Не беше ли туй право? - Да. И мъдро!
Кой не би се отвратил да ги чуе да отричат после?
Затуй и казвам, че сглобил е всичко безупречно.
И мисля си, че ако той държеше в своя власт -
не дай си боже! - кралския син,
Малкълм щеше да узнае цената на отцеубийството! И Флинс със него!
Но тихо!
За волни думи и защото липсвал на пира на насилника,
казват, че Макдъф бил във немилост.
Знаете ли къде се крие той?
Лека нощ, господине!
И много здраве на нашия домакин.
Хайде, бърже кръг сторете,
мърши всякакви в котела хвърлете:
първо жаба мекотела тридесет и един ден
в сън под камъка студен
своята пъпчива гнус пълнила с отровна слуз!
Плам, пламти! Котел, бълбукай!
Адска смес, мехури пукай!
Рибица от блатен смок, в общото вариво влез!
Остро жило на слепок, мъх от прилеп, клюн на сова.
От усойница отрова.
Рог на охлюв, кост на пес.
Змейска люспа, вълчи зъб.
Пръча жлъчка, свински пъп.
Пуздра от търбух акулов,
недосмлял човешки улов.
Мумия от дърта врачка,
тисов корен, куча жвачка.
Бран по тъмно бучиниш, турски нос, татарска устна.
Пръст на детенце, в трап родено. - Йот майка удушено!
За да стане гъста таз магия тлъста.
Плам, пламти! Котел, бълбукай!
Адска смес, мехури пукай!
Охлади я с кръв шебешка -
щом срази, да е без грешка!
Чувствам, палци ме сърбят -
значи, злото е на път!
Сполайте, тайнствени среднощни врачки!
Какво ви е събрало? - Кобно дело.
Заклевам ви във вашето изкуство: по който начин и да сте узнали.
Отговорете ми!
Кажи! - Запитвай!
Отговор ще имаш!
Отговори ми, незнайна сило!
Въпроса то ти знай. Ти сам мълчи и само слух му дай!
Макбет!
Макбет, пази се от Макдъф!
Освободи ме! Стига!
Ний заповед не слушаме.
Иде второ указание, по-царствено!
Жесток бъди! От нищо се не бой!
Гази, Макбет, по трупове безброй -
неуязвим до сетния си ден си ти за всеки от жена роден!
Тогаз живей, Макдъф!
Не си ми страшен!
Не, не, все пак ще взема от съдбата живота ти в залог.
По лъвски горд, ти грижа не бери,
че някой мътел мисли недобри.
Непобедим ще е Макбет, додето...
Не тръгне Бърнамският лес в полето към хълма Дънсинейн!
Кога до днес, изскубнал корени, е тръгвал лес?
Кой набори до днес е сбирал бойни от дървеса и стволове безбройни?
Да, радостна прокоба е това!
Така да е! Не вдигай, бунт, глава, дорде не тръгне Бърнам,
и Макбет ще доживей смърт природна да му вземе диханието!
Но в гръдта ми бие една тревога:
знаете ли вий дали потомците на Банко
нявга ще властват над страната ни?
Не питай! - Отговорете! Искам да го зная!
Ако не ми отвърнете, проклети да сте и трите!
Флинс! Да живее Флинс!
Подли врачки! Защо ми казахте това?
Видя ли вещиците?
Не, господарю. - Край теб не минаха ли?
Не, не са!
Потвърдено е.
Господарю,
Макдъф е избягал при Сиуърд, който го е приел като брат.
Избягал при Сиуърд ли? - Да, господарю.
О, време, ти превари мойто дело!
В дома на Макдъф
ще нахлуя аз внезапно.
Господа Кейтнес и Ментит,
ангели на закона, сподвижници на нашата кауза.
Какво е сторил мъжът ми, та така да бяга?
Бъдете търпелива! - А той защо не е бил?
Това е лудост! Този гузен страх го обвинява без вина в измяна!
Братовчедке, мъжът ви е и трезв, и благороден
и знае пристъпите на века, във който сме.
Благоразумието не значи страх, - Благоразумие ли!?
Да ни остави там, отдето сам бяга? Не ни обича той!
Привързаност му липсва! Дори най-мъничкото птиче
се хвърля да защити чедата си от бухала.
Страхът е надделял над любовта!
Как това безразсъдно бягство е знак за разум?
Да остави жена,
дете, имоти и да избяга...
Да избяга при Сиуърд!
Сирак при жив баща!
Маймунчето ми, господ да те пази! Как ще си намериш татко?
Ако беше умрял, ти щеше да плачеш.
Значи или не е умрял, или вече си ми намерила нов.
Какви ги дрънкаш, кречеталце мое!
Говориш глупости. И все пак умни за възрастта ти.
Аз тръгвам,
но скоро пак ще бъда тук.
Нещата, щом няма накъде да се влошат, оправят се
Скъпа братовчедке,
забавя ли се още малко аз, ще бъде срам за мен и скръб за вас!
Прощавайте!
Опасност ви заплашва, и то близка!
Послушайте съвета на един обикновен човек: не стойте тука!
Где да бягам?
Каква злина съм сторила?
О, боже, забравям, че живея на земята,
където за безумие се смята добро да вършиш,
а да вършиш зло похвално е било!
Глупачката аз, да се теша по женски с това, че никому не съм вредила!
Прощавай, братовчеде!
Мъжът ти где е? - Надявам се,
не в толкоз долно място, че хора като тебе да го срещнат!
Баща ти е изменник! - Лъжеш, грозен рошльо!
Предателски хайвер!
На страната на тирана ли сте, господине?
Прощавай, господине. Ще смачкаме главата на господаря ти.
Ще я оплача, когато го повярвам;
но аз вярвам, когато знам.
Узная ли, ще гледам да го поправя.
Всичко туй е може би така.
Узурпаторът, чието име изприщва нашите езици, минаваше за честен
и вие го обичахте.
Той още не ви е сторил нищо.
Загубих вярата си! - Как тъй
на произвол оставили сте жена и дете - най-ценното в света,
дори без сбогом?
Господата Ленокс и Рос идат.
Добре пристигнал, драги братовчеде!
Коя е най-последната беда?
Тя, щом мине час, освирква който я разказва.
Всеки миг там ражда прясна скръб! - Жена ми как е?
Недей скъпи слова!
Дано слухът ти не възненавиди езика ми,
смазал го с най-злия Звук, дочут, откак се помниш!
Предчувствам! Дай ми го!
Твоят дом бе нападнат,
жена ти и детето ти - изклани!
Ако ти опиша как ще хвърля върху купчината мъртви
и теб, Макдъф!
Милостиви небеса!
Не мълчи!
Нещастие, което без излаз е, разкъсва ни сърцето!
Не падай духом! Страшната разплата ще лекува ужасната ти скръб!
Ти нямаш рожби. - Срещни го като мъж.
Ще го направя! Но нима мъжете без чувства са?
Как мога да забравя, че са живели същества,
които за мен били са всичко?
И Бог е гледал, без да се намеси?
О, грешнико Макдъф,
заради теб загинали са, бедните!
Нещастник! За твои грехове, а не за техни,
е тоз кървав свършек! - От тази болка наточи своя нож!
Скръбта си превърни в убийствен гняв!
Войската е на крак
и чака само да се сбогуваме.
Макбет е вече узрял за друсане.
Кога последно се е разхождала? - Стана от леглото,
облече се, отключи шкафчето си,
извади хартия, разгъна я, написа нещо, прочете го,
запечата го и се върна в леглото. Всичко това в дълбок сън.
Ето я, иде!
Също както друг път!
Очите й са отворени, виждате ли? - Но зрението им е затворено!
И тук има петно! - Туй й е отдавна навик.
Виждала съм я да ги търка по четвърт час.
Излизай, проклето петно! Измивай се, казвам ти!
Кой да знае, че старикът имал толкоз кръв!
Чухте ли?
Тези ръце няма ли да се измият никога?
Узнали сте неща, които не трябва!
Казва неща, които не трябваше да казва!
Един господ знае какво й е известно! - Още мирише на кръв!
Всички благовония на Арабия не могат да убият дъха на тази малка ръчица!
Измий си ръцете! Облечи си халата! И стига си бледнял!
Пак ти казвам: Банко е в гроба и не може да излезе от него!
А, и това ли? - Бързо в леглото!
Хлопат на вратата! Хайде, хайде, дай ръка!
Стореното - сторено! Не можем го върна. В леглото!
В леглото!
Наоколо се носят зли мълви.
Такива неестествени разстройства са плод на неестествени дела.
Измъчваните умове разкриват на глухите възглавки свойте тайни.
Тук нужен е не лекар, а духовник.
Твойта болна как е, докторе?
По-малко болна отколкото преследвана от зли кошмари, пъдещи съня й.
Лекувай я от тях! Навярно знаеш на болен разум
да предписваш цяр,
от памет лоши мисли да изкубваш
и със целебна противоотрова
гръдта да облекчаваш от онуй, което стяга я.
При тез недъзи болникът трябва сам да си е лекар!
Тогава кучета да ти ядат аптеката! Не искам цяр от теб!
Не искам други вести!
Нека бягат!
Додето Бърнамският лес не тръгне към Дънсинейн, не ме е страх от нищо!
Какво е толкоз този мухльо Малкълм?
Или не го е майка му родила?
На мене духове, които знаят човешките съдби, ми предвещаха:
"Не може никой, от жена роден, да ти направи зло. Не бой се",
Тиранът какво прави? - Готви за обсада могъщия Дънсинейн.
Мълви се, че бил обезумял, а според други - че горял от бясна храброст.
Чувства скритите убийства да лепнат по ръцете му!
Въстания му спомнят прегазената клетва;
и които все още слушат го, го слушат от страх, а не от обич!
Сега той препъва се в широката си титла
като джудже в халата на великан!
И кой ще го упрекне, че стряскал се,
когато всичко в него въстава срещу себе си!
Малкълм, неговият чичо Сиуърд
и достойният Макдъф.
Мъстта гори във тях, защото имат причини лични, Чийто огнен зов
и мъртвите би вдигнал за разплата!
Идва денят, когато стаите, в които спим, не ще таят опасност!
Той настава!
Да вървим!
Помияри!
Псета!
Ситон!
Могла би да умре и по-нататък.
Бих имал време за такава вест.
Тръбачи, с пълен дъх надуйте първи тръби -
вестителки на смърт и кърви!
Бърнамският лес е тръгнал към Дънсинейн.
За кол съм вързан. Няма де да бягам!
Кой тук е нераждан от жена? Единствен той опасен е за мене!
Жена те е родила!
Разсмива ме с безсилната си злоба роденият от майчина утроба!
Тиранино, яви се! Ако друг те прати в ада,
жената и детето ми ще викат: "Неотмъстени сме!".
От всички тук единствен теб избягвах!
Махни се!
На душата ми тежи премного твоя кръв!
Аз нямам реч! Мой глас е този нож.
Размахвай нож над уязвими гърди.
Пази ме вълшебство и никой, раждан от жена, не може да ме надвие!
На туй недей разчита! Тоз демон, на когото служиш, питай да ти каже,
че Макдъф е бил от майчина утроба изрязан преждевременно.
Банко ще е по-малък, но по-царствен от Макбет!
Той ще създаде крале.
Баща на кралски ред.
Туй наше вечно утре", "утре", "утре"
пълзи от ден на ден с крачета ситни,
дорде изгризе сетната частица на срока ни.
А всички наши "вчера" са светели по пътя на глупци към мухъла на гроба.
Фу, угасвай, свещице кратка!
Тоз живот е само движеща се сянка,
актьор бездарен, който се явява, измъчва и изпъчва своя час
и след това изчезва.
ТВ рип субтитри от JJD @ 2020 YavkA.net