Небето в този свят е не по-малко красиво от нашето.
Това ми дава надежда.
Лайра сигурно е близо.
Ангели?!
Не е възможно. От хиляди години не са се показвали.
А при последната си поява са повели война.
Азриел разкъса световете и те отиват при него.
Ако ангелите са на негова страна, може да извърши всичко.
Това е знакът, който ми трябваше.
Искаш да ги последваш ли? - Ще доведа Азриел,
ще се върнем в нашия свят и заедно ще унищожим Магистериума.
Трябва да намерим Лайра.
Съдбата на много светове може да зависи от теб.
Имаш задача.
Уил!
Уил?
Ръката му се влошава.
Не съм сигурен, че можем да му помогнем, Лайра.
Насам.
Лайра?
Лайра!
Виждам те.
Уил, трябва да бягаме!
Анджелика е долу, иска да ни убие.
Бързо, Уил!
Насам!
След мен!
Уил, помогни ми!
Ще ни паднете!
Можеш ли да прорежеш изход? Побързай!
Кинжалът е у него. - Не искаме да ви нараняваме.
Ние пък искаме.
Ти уби брат ни и открадна Кинжала.
Той щеше да пази нас и възрастните по хълмовете.
Много съжалявам за брат ви.
Вървете си.
ТЪМНИТЕ МУ МАТЕРИИ Зли намерения
субтитри от YavkA.net @ 2020
Дай да видя раната.
От кинжала ти ли е?
Покажи им, Уил.
Ако вярваш на мен, вярвай и на нея. - Ти не я познаваш.
И не си мисли, че можеш да скриеш нещо от нея.
Дошли са да ни помогнат.
Виждали ли сте такъв нож?
Не.
Какво разрязва това острие?
Всичко. - Нищо.
Няма натравяне, но това не е обикновена рана.
Няма да заздравее само с билки. Ще е нужно заклинание.
Трябва да съберем лишеи.
Ама че чудесия!
Ще можете ли да минете през процепа?
Настанете се удобно, г-н Джопари. Влизаме.
Не е като с Пещерата и клавиатура, но да видим дали ще стане.
"Да се обърнеш към върха за храна и припаси, е на късмет.
Да дебнеш с бдителни очи, като тигър с неутолим апетит.
Планината е спокойна. Тя е странична пътека.
Означава малки камъчета, вратички и отвори.
Идват знаци, които ще те грабнат от пътя ти."
Чудесно. Най-сетне нещо, което разбирам.
Не откъсваш очи от мен.
Винаги съм искала да срещна вещица.
Баща ми ми даде книга за вещиците. Беше с картинки.
Всичките бяха с гарванови коси. - Тези книги са глупави.
Азриел знае как изглеждат вещиците.
Не пипай това цвете.
Искам да знам всичко. Какво можеш да правиш?
Какво мога ли? - Знам, че можеш да летиш.
И можеш да убиваш с лекота.
Не усещаш студа. Чуваш шепот по вятъра.
В безопасност ли сме?
Уил в безопасност ли е?
Раната е дълбока... - Но ще се оправи.
Благодарение на теб ще се оправи, нали?
Ще направим каквото можем тук, но трябва да отидем в нашите земи.
В нашите земи ли? - Там флората е по-силна.
Ще ни върнете у дома?
Дала съм обет да те пазя, Лайра.
Ще бъде на място, което познавам и където мога да те скрия.
Тя защо не се страхува?
Не е оттук, нали?
Може би са прави и трябва да отидем в моя свят.
Защо го напусна, Лайра?
За да проуча Праха.
За да търся справедливост за Роджър.
Тези вещици са свързани със земята, могат да намират всякакви отговори.
Ами баща ми?
Какво казва алетиометърът?
Виждам как си криеш ръката. Знам, че кърви.
Само малко. - В моя свят има по-силни билки.
Те така казват. - Виж, разбирам.
Страх те е, че няма да мога да продължа.
Ще се справя.
Двамата ще се справим.
Попитай алетиометъра къде е баща ми,
в кой свят е, къде можем да го намерим.
Той е близо.
Какво?!
В този свят е.
Значи това е нов свят.
Нов за тези, които не са родени тук, иначе е стар колкото нашите.
Азриел разбърка всичко, г-н Скорсби.
Изглежда пусто. - Но не е.
Отвъд този нос има град, който някога е бил богат и могъщ.
Носителя на Кинжала може да е там.
Градът някога е бил велик, но сега е западнал.
В един друг живот бих обрал каквото мога.
В един друг живот никой от нас нямаше да е тук.
Странен сте, г-н Джопари.
За шаманите се говорят разни неща. - Какви?
Че имат разни умения, че могат да летят. Но вие не можете.
Мога.
Как така? - Трябваше да летя и призовах вас.
И ето че летя.
Простосмъртен съм, но съм научил това-онова.
Общувал съм с вещици, академици, духове...
Срещнах безразсъдство навсякъде.
А това пътуване безразсъдство ли е, или мъдрост?
Това пътуване...
Не знам.
Какво ще правим, като намерим Носителя?
Ще му кажем каква е задачата му. - Нали част от нея е да пази Лайра?
Ще пази всички ни.
Трябва да спрем.
Не. Питай алетиометъра колко близо е баща ми.
Няма смисъл да бързаме, ако ще стигнеш полумъртъв.
Използваш ме като оправдание да си починеш.
Извинявай. Знам, че не би го направила.
Приемам извинението.
И ти трябва да си починеш.
Сигурна ли си, че си готова на това? - Не съм била по-сигурна.
Нали искаш Кинжала?
Няма от какво да се боите. Може да излезете.
Здравейте. Аз съм Мери.
Искате ли нещо за ядене?
Нездравословно е, пълно е със захар. Няма да кажа на родителите ви.
Нямам родители. Станаха жертва на фантомите.
"Фантомите"?!
Защо не нападат вас, госпожице? Дори не ги виждате, а?
И ние не ги виждаме, но...
Паола. - Здравейте.
Сами ли сте тук?
Другите възрастни се грижеха за нас, но се уплашиха
и избягаха в планината. Другите деца ги последваха.
Вие не сте от този свят, нали?
Като онази Лайра. - Значи сте виждали Лайра?
Не я харесвам.
Тя направи нещо лошо на Тулио.
Опитахме се да я убием, но тя избяга.
Това лошо ли е? - Да!
Тук всичко е лошо, госпожице. Скоро ще го разберете.
Къде отиде Лайра? - С вещицата е.
Госпожице, може ли да ме прегърнете?
Да.
Може ли да останете малко?
Да се грижите за нас.
Изглежда не е нужно да бягате от фантомите.
Може да ни карате да се къпем и да ни казвате какво да правим.
Изпратена съм тук с важна задача.
Ще се оправим.
Поне сме двете.
Да вървим, Паола.
Чакайте.
Не бива да стоите тук сами. Елате с мен.
Ще ви заведа при възрастните.
Мисля си за жена си и сина си.
Тук се чувствам по-близо до него.
Не съм се връщал в този свят, откакто напуснах своя.
Тогава дори не познавах Саян Котор.
В моя свят човек не вижда деймона си.
Бях загубил надежда да открия прозорец и да се върна при тях.
Както и да е. Прав сте, че трябва да поспя. Стига да мога.
По-добре да си направим кафе.
Благодаря.
Дайте да ви помогна. - С магия ли ще запалите огън?
Един момент.
Добре.
Кинжалът, който Уил носи...
Тази рана не е обикновена рана.
Плаши ме това, че има такова силно оръжие.
Мислиш, че трябва да ме пазиш от Уил ли?
Кинжалът е невероятен. Може да бъде опасен, ако е в лоши ръце, но...
Уил е Носителя. Няма да ми направи нищо лошо.
Серафина Пекала, задачата ми е да му помогна да намери баща си.
Баща си?!
Така каза алетиометърът.
Бях спряла да му вярвам след смъртта на Роджър,
но после го изгубих
и разбрах колко е важен.
Той е част от мен.
Щом той казва, че трябва да помогна на Уил, значи е така.
Казваха ми, че ще се впечатля от уменията ти с алетиометъра.
Само че...
... истинската ти дарба е упорството ти.
Нашата задача е да те пазим, Лайра.
Ако това означава да пазим и Уил, така да бъде,
въпреки че този свят предизвиква безпокойство в мен.
С право си неспокойна.
Тук има някакви създания.
Не закачат деца, но за вас е рисковано.
Ще ви помогнем да намерите бащата на Уил.
Но първо трябва да спрем кървенето.
Той нали ще се оправи?
Направихме каквото можахме тук.
Алетиометърът къде казва да търсите баща му?
Нагоре.
Казва само да продължаваме нагоре.
Стой близо до него, тази нощ ще му е студено.
Сутринта ще продължим изкачването по планината.
Тук се чувстваме в безопасност, нали?
Брат Павел?
Консултирах се с алетиометъра, както поискахте.
Не разбирам напълно отговора му.
Може би заедно ще го разтълкуваме по-добре.
Може ли да говоря свободно?
Макар че заслужавам наказание за подобни думи.
Каквото и да е,
идва от алетиометъра, нали?
Да.
Тогава защо да ви накажа, задето ми казвате нещо,
което ви е предадено?
Говорете.
Госпожа Колтър търси детето си.
Момичето е отишло в друг свят.
Преди Азриел да направи процепа, госпожа Колтър дойде при мен.
Искаше да задам един въпрос.
Какъв въпрос? - "Коя е Лайра Белакуа?"
И? - Открих, че момичето има друго име.
Вещиците го знаят от пророчество. Ерес, разбира се.
Вие не сте еретик. Кажете какво сте научили и не ми губете времето.
Боя се, че станахте кардинал в трудни времена.
Кажете ми какво знаете.
Името е съдбата й. То предрича, че тя...
... ще е в положение да предизвика нашия крах.
Майката на всички ни, причината за всички грехове.
Как е името на детето? - Алетиометърът не предсказва.
Ако тя бъде изкушена от змията,
ще последва падение и Прахът и грехът ще победят.
Името, брат Павел.
Кажете името.
Ти познаваш това място.
Наистина ли не знаеш къде може да е Лайра?
Познавам го бегло.
Защо си толкова неспокоен?
Просто...
Фантомите се увеличиха, откакто Азриел разкъса небето.
Както изглежда пусто, изведнъж се появяват,
и тогава вече е късно.
Но ти си успял да се върнеш.
Само защото тичах. - Да, уплашил си се.
Трябва да я намеря, а ти в замяна ще получиш момчето с Кинжала.
Фантомите сякаш разделят жертвите си.
Не е точно разделяне.
Нещо по-силно е.
Бихме могли да научим нещо от това.
Молих се.
И смятам, че тепърва трябва да разберем истинската си мисия.
Но днес
самият Всевластен говори с мен.
Този Магистериум...
Магистериумът, на който съм кардинал,
има ново направление.
Брат Павел ме уведоми
за заплаха, която е толкова голяма,
че светът се е сблъсквал с нея само веднъж досега.
Под моето ръководство ще направим каквото е необходимо.
Изпратихме войници отвъд Аномалията,
за да се изправят срещу заплахата. - Да, кардинале.
В името на Всевластния
няма да бъдем малодушни.
Първият, който ще е част от това велико жертвоприношение,
ще е детето.
Лайра Белакуа.
Заклинанието свърши работа.
Рана, причинена от магия, трябва да бъде затворена с магия.
Направих каквото можах.
Тя е преживяла много загуби за крехката си възраст.
Знам. - Кажи му.
Тя е важна, Уил.
С Лайра е свързано пророчество.
В него се говори и за момче, което трябва да я придружава.
Не знам дали ти си това момче.
Тя мисли, че си нейна отговорност.
Не забравяй, че и тя е твоя отговорност.
Трябва да бъде закриляна.
Мариса!
Това ли са фантомите? Там долу гъмжи от тях.
Да, това са те. Щом са толкова близо до кулата, то Кинжалът не е там.
Трябва да се приземим. Лайра може да е долу.
Фантомите ще ни спипат моментално. Тук не могат да ни докопат.
Ами ако Лайра е там?
Фантомите се хранят с Прах. Децата не са апетитни за тях.
Нападат, като станеш възрастен.
Ще помогнем на всички, като намерим Носителя.
Ако умрем, няма да можем да бъдем от полза.
Издигнете ни още нагоре. Над гората.
Носителя не е в града.
Какъв е този шум?
Какво виждаш?
Кораби на Магистериума. Не знаех, че могат да минават между световете.
Поддържайте ни в полет, вятърът ще е на наша страна.
Вървете си.
Ти можеш да ги контролираш?!
Не е ли чудесно?
Да го отпразнуваме.
Дали Анджелика и Паола ще се оправят сами?
Мисля, че не са толкова лоши, колкото изглеждаха.
Макар че се уплаших.
Не съм виждала деца да се държат така.
Аз съм виждал.
Майка ми...
Понякога започваше да си въобразява неща, които не са верни,
да се държи странно.
Например да докосва оградата в парка
или да брои тухлите на някоя стена. Такива неща.
Едни момчета разбраха за това.
И се държаха гадно без причина.
Бяха по-лоши от Анджелика.
Като бях по-малък,
си представях, че баща ми е някъде в чужбина
и че един ден ще отида при него.
Той ще има отговорите на всичко
и ще мога да ходя на училище и да имам приятели.
Но постепенно... - Спря да вярваш в това.
Да.
Не можех да се доверя на никого.
Докато не срещна мен.
Да.
Още едно?
Кажи ми нещо.
Ще ти кажа каквото искаш. - Как ги контролираш?
Те изпиват това, което ни прави хора, и аз просто го скрих от тях.
Потиснах себе си.
Мариса...
С тази ти способност можем да обикаляме свободно тук.
Да. Аз мога да намеря Лайра, а ти - момчето,
и Кинжалът ще е твой. - Наш. Разбери го.
Силата му може да е от полза и за двама ни.
И ми се иска да споделя всичко това с равностоен човек.
Значи ме смяташ за равностойна?
Във всяко едно отношение.
Тогава да пием за това.
Острият кинжал от Читагаце...
Дори създателите му не знаят какво може.
Нищо не е неуязвимо за него.
Материята...
Въздухът...
Продължавай.
Това място,
прозорецът... Всички неща, които си пазил в тайна...
Трябваше да ми кажеш за Лайра още като я намери.
Не мисли, че не знам колко си направил за мен.
Но амбициите ти бяха малки. Нямаше да стигнат по-далеч оттук.
Бореал, нямам нужда от теб.
Само ще ми пречиш.
Не си и никога не си бил равностоен на мен.
Какво направи?
Не се съпротивлявай.
Сбогом, стари приятелю.
Г-н Джопари, проблемът, който споменах, става все по-голям.
Да.
Само това ли ще кажете? "Да"?
Те са по-бързи. Неминуемо бе да ни настигнат в един момент.
Но сега е лош момент. Няма как да се защитаваме.
Ще трябва да кацнем. Единственото решение е онази долина.
Направете каквото можете.
Отворете очи, събудете се! Това не е шега.
Искате ли вятър?
Не, и те могат да го използват, а са по-бързи от нас.
Искате ли буря? - Само времето ли командвате?
Шаман сте, изшаманствайте ни оръжия и броня.
Не мога да пилотирам добре в буря.
Имам вяра в уменията ви.
Да му вярваме ли? - Имаме ли друг избор?
Това са картите, които имаме. Ще играем с тях.
Заради Лайра? - Заради Лайра.
Уил, Кинжалът! - Рейна!
Силата е спасение.
Запомни го.
Хубава буря направихте, г-н Джопари.
Остават още два. - Залегнете!
Обръща!
Кутията с газа!
Дръжте се!
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Уеб рип и синхронизация: Monetino - YavkA.net @ 2020