Прости ми, отче, съгреших.
Мина месец от последната ми изповед.
Продължи.
Преди няколко месеца бях пратена от Рим с мисия.
Трябва да предавам на епископа, ако открия нещо...
Неестествено относно един мъж и семейството му.
Но е сложно. - Не бързай.
Тук съм.
Църквата винаги ни казва, че вярата е нашата сила.
Само това ще ни спаси от мрака.
Но понякога животът изпитва вярата ни
Чрез преживяното и чувствата ни.
И ако се съмнявам в това, което видях и почувствах,
коя съм аз да съдя другите?
Отче? - Съжалявам.
Има ли нещо греховно у теб?
Моля? - Имала ли сте похотливи мисли?
Не съм сигурна, аз... Всеки има подобни помисли.
Харесва ли ти как той те кара да се чувстваш?
Между краката ти?
Мога да ти помогна с това.
Да, борбена си.
Не съм попадал на такъв от векове.
ХЕЛСТРОМ Сезон 1, Епизод 4
По-рано днес
Нека позная. Тук си за него? - Деймън се обади и каза...
Стана ми ясно. Какъв срам. - Моля?
Нека сме честни, можеш и по-добре.
Изглежда ти също. Деймън каза, че са те нападнали. Съжалявам.
Тук сме да помогнем.
Домът ти е чудесен. - Благодаря.
Беше нужна много работа. - И от парите на мама.
Когато полудя, ние ги взехме.
Мисля, че иска да каже, че като навърших 18,
разделих парите, за да се погрижа за нас.
Включително Виктория.
Деймън.
Ана.
Мина доста време. - Или не достатъчно дълго.
Изглеждаш подозрително. - Отбих се. Двоен шоколад?
Най-добрите в Портланд. Не налитайте всички.
Хенри, това е Габриела Розети, моят сътрудник.
Това е... - Вас наричат Тейкър.
Чувала съм хубави неща. - Да. Подобно.
Добре.
Знам, че тази сутрешна среща не ви е приятна,
но с Ана имаме основание да вярваме,
че баща ни се е върнал.
Била си права. Бил е жив досега. - Не. Приел е друга форма.
Някак се е преродил. Но е той.
Силен е. Маркира хората и явно ни е набелязал.
Успя да ме изненада, няма да се повтори.
Трябва да разберем единствено как да го убием.
Не можем. Такива са законите на природата.
Енергията не може да бъде унищожена, само прехвърлена или удържана.
От казаното от Ана, е лежал 20 години в крипта.
Но какво е възпирало? - Друг демон.
Пазител. - Шегуваш се.
Къде ще намерим такъв? - Вече имаме.
Черепът, Ана. Усетила си го, нали?
Само то може да възпре баща ви...
Ана, разговаряме. - Черепът е в Сан Франциско.
Благодарете ми по-късно.
Мамка му, Йен.
Не викай кола. Аз ще ни откарам до летището.
Нас? - Ами ще дойда с теб.
Ще откажа. - Знам, че си ядосана,
но ти искаше да вървим в една посока.
Имах предвид аз и ти. Не цялата тайфа.
Разбирам за Хейстингс и Габриела, но не подценявай Тейкър.
Не го видя снощи в какво се е превърнал.
Ще ги разкъса като вестник. - От това ли се боиш?
Не се боя от нищо. Вече не.
А аз да и ако татко се върне, аз ще бъда до теб.
А и харесвам Сан Франциско.
Храната е невероятна. - Невъзможно е.
Хората не възкръсват. - Иронията с Исус ти се губи, нали?
Не може да възпрете нечия душа. - Опитът ми казва друго.
Твоят също, Луиз. - Ще говоря от моя си опит.
Забравете дали е възможно или не, неморално е.
Не мога да споря с нея. - Баща им не е като другите демони,
не скача от човек на човек. Той е чудовище.
И душата му, ако е имал, е мъртва. Останало е само чисто зло.
Ако си прав, какво да кажем за децата му.
Успокой се, успокой се.
Задръж малко.
Следиш ли ме? - Проучвам, преди да правя
бизнес с някого. - Бизнес?
Хайде.
Трябва да ти покажа нещо.
Не смятах, че си по изкуството. Едва рисуваш права линия.
Не трябва да рисуваш, за да продаваш. И работя с антики.
Значи древни прави линии. - Винаги ли си така непоносим?
Не, само като съм с теб.
Крис? - И колко струва това?
20-30 хиляди? - 2,3 милиона.
Сериозно? Кой купува това? - Същите идиоти,
които пращат коли в космоса за забава.
Йен!
Какво има? - Йен не е тук.
И алармата не беше включена.
Майко мила. - Няма го.
Какво? - Черепът го няма.
Трябва да открием Йен.
С онази монета премахна демона ли?
Не е монета, а талисман. Направен е от останки
на демон Пазител. - Пазител. Спомена го в къщата.
Рядка порода. Разбунтували се срещу своите.
А талисманът ни спечели може би час-два.
Тогава какво правим тук?
Идвам.
Фин.
Виж ти, кого са пуснали. - Тяхна грешка.
Какво правиш тук? - Искам стая. Втори етаж, с гледка.
Трябва ли да я пречистим? - Няма нужда. Тя е с мен.
С пиколо или сам ще паркираш?
Пиколо.
Явно не е обикновен хотел.
Хванете каишите.
Познаваш ли го?
Какво видя?
Май грабеж. Не видях добре.
За щастие не е нужно.
Добре, Йен е сторил нещо. Имаме множество скъпи артефакти.
Не оправдаваш видяното.
Защо е взел черепа? - Защо е убил човека?
Да викнем полицията. - Докато ни мотаят с разследването,
някъде там има чудовище, ставащо все по-силно.
Чуваш ли се? - Да се придържаме към плана.
Човекът е убит. Изобщо ли не ти пука?
Отвратителен като брат си. - Значи си го познавала.
Само от репутацията му. Или ми помогни да почистя
или си тръгни, но без лекции. - Да се отървем от тяло...
Върви. Винаги съм се оправяла сама.
Добре.
Хайде.
Беше лек ден. Дори тя е тиха.
Била ли е упоявана? - Не.
И сутринта не изглеждаше така. - Влошава се.
Нивата на витамин Д са ниски. Донеси стола.
И предупреди пазачите. Ще я изведем навън.
Кои са тези хора? - Били са маркирани. Обладани.
Пази се.
Отец Кроу.
Насам.
Хотелът се ръководи от група наречена Кръвта.
От векове се бият и ни защитават
от различни неща, които преминават през този свят.
Най-опасните успяваме да удържим.
Лекувате демоните с лекарства. - Поставяме ги в кома.
През годините разбрахме, че най-доброто лечение
е да ги сложим да спят, за да не страдат.
И също така укротява чудовището в тях.
Така е най-хуманно.
И си член на тази група? - Да.
Вътре съм.
Колко време ги държите така?
Завинаги.
Задобряла си. - Най-силните оцеляват.
Такава си. Най-силната.
Говорила ли си с някого? - За кое?
За преживяното с татко. - Спомените са задънен край за мен.
Не мога да не забележа, че това изобщо не те трогва.
Повече чистене, по-малко говорене.
Приключим ли бързо, ще се върнеш обратно при маминка.
Не можеш да усетиш слънцето или въздуха.
Как ти се отразява това?
Спомените са нещо могъщо.
Помня как слънцето топли кожата ми.
Как бризът ме кара да настръхвам.
Мисълта за това ме успокоява.
И кога последно го усети?
Много, много отдавна.
Бях с някого и бях влюбена.
Ядохме ягоди край езерото.
Играехме с децата. - Деймън и Ана?
Не. Те са нейните деца, не моите.
Бебчетата ми бяха прелестни.
Предани. Прегръщаха ме за краката.
Заспиваха на гърдите ми.
Носеха ми неща, с които да си играем.
Обожавах ги.
Докато не ми ги отнеха.
Кой ги взе?
Някои спомени са твърде болезнени.
Предпочитам да мисля за слънцето.
Днес си различна.
Казват, че смъртта е освобождаваща.
Така е.
Но нищо не се сравнява с това да си жив.
Коя или какво си ти?
Казвам се Катара.
И си приличаме, Луиз.
Жена, предадена от всичко, на което е държала.
Сандъкът няма да скрие миризмата. Тук имахме хладилна чанта.
Понеже често ходиш на къмпинг? - Да, нещо такова.
Какво?
Има някой. - Мислех, че заключи.
Беше зает да бърбориш за нещо. - Аз ще проверя.
Не можеш да отидеш. - Очевидно.
Мога ли да помогна, полицай? - Кой си ти?
Труден въпрос, отне ми години да разбера точно.
Да започна с името? Аз съм Деймън.
Стига с глупостите. Къде е Крис?
Крис Йен? - Да.
Аз съм приятелят му. Явно не го е споменал, нали?
Започвам да разбирам късните нощи тук.
О, не... Мисля, че не си разбрал правилно.
Сигурно. - Крис не е мой тип.
И не е тук. - Тогава къде е?
Не можа ли да избереш другаде? Знам ли, малко спа.
Магазинче за гурме сирене.
Какво точно правите тук? Звъниш му по всяко едно време.
Не стои вкъщи, не почива. Не си вдига телефона.
Дерек. - Не.
Разбирам, че го познаваш отдавна, но не може да се държиш така с него.
Знаеш ли, прав си. Съжалявам.
Знам, че сигурно е трудно за теб. Работата е много натоварваща.
И поемам пълна отговорност.
Време беше. Е къде е той?
В последния момент го пратих на оценка в чужбина.
За едни редки монголски монети. И той не искаше да ходи,
но аз не му оставих избор. И ми каза да ти кажа, но забравих.
Скоро ще се прибере.
Това кръв ли е?
Проклятие.
Порязал си ме. С брат ми местехме стара секира
от 15-ти век и той я изпусна. Непохватен глупчо.
Сигурно ме е хванал. Не съм разбрала. Благодаря.
Трябва да промиеш раната.
Това трябва да спре, Ана.
Ако ли не, кажи на Крис, че ме няма.
Лъжите ти са безупречни. Плашещо е.
Този е голям будала. Време е Йен да си хване друг.
И какво точно прави Йен за теб?
Не е ли очевидно, Шерлок? Препродаваме редки предмети.
По всяко време на нощта? - Да. Много сме отдадени.
На бизнеса с артефакти. - И оценяването им.
Защо си толкова досаден? - Изглеждаш отбранителна.
Йен ми е партньор и не те засяга какво правим тук.
Засяга ме като ти помагам да прикриеш убийство.
Не помагаш, а се заяждаш. - Какво щеше да сториш,
ако Дерек не ти беше повярвал?
Знам, че ме лъжеш, Ана. Относно Йен.
Относно тялото и работата ти и знам, че няма общо с изкуството.
И защо е разпитът като вече знаеш? - Защото искам да го чуя от теб.
Сигурен ли си? - Да.
Какво правите с Йен?
Помага ми да убивам хора.
Доволен ли си?
Естер знае ли какво правиш? - Не отговарям пред нея или теб.
Естер каза, че аз ръководя тук. - Но до време.
Хей.
Флорънс Уилямс, на 34. Имала е приятели, родители.
В стая 13, Едуард Томпсон има внуци. - Чел съм го.
Тези хора имат животи, семейства. - Които вече са ги оплакали.
Деймън може да ги спаси. - А знаеш ли какво следва?
Да, връщат се при семействата си, но демонът е на свобода.
Не, изгонен е. - Не, отива да заговорничи
с дружките си и се връща по-силен да убива.
Комата не е решение. Борите симптома, не болестта.
А какво мислиш, че прави Деймън? Онова също не е лек.
Ще проверя отец Кроу.
Този задник е помагал на брат си да убива жени.
Били са жестоки. И имаха достатъчно пари
да се измъкнат, ако загазят.
Препазлива съм. Правя проучване.
Старая се всеки един да си го заслужава.
Не гледай така.
Опитвам да разбера. - Тъкмо ти го обясних.
Не поправяш несправедливост... - Ще те спра, професоре.
Това не е една от твоите лекции. - Знам.
Просто...
Не искам да вярвам, че си способна да убиеш.
Разбира се, че съм способна. Ти също.
Както и всеки при дадени условия. - За нас е различно.
С баща ни, с това какви сме и какво си преживяла.
Казвай му както искаш, но го правиш за себе си.
Задоволство, адреналин... - Мислиш, че съм като него.
Не съм го казал.
Различно е.
Преследвам и убивам хора като него.
С тази логика всеки има право да убие теб.
Нека опитат.
Не. Не.
Това е нередно!
Върши си зловещите неща, но мъртвите паяци не стават.
Не става. Не става.
Моля те. Днес беше чудесна.
Не искаме да те упояваме. - Няма да се върна там.
Какво промени? - Нищо не е променяно.
Твоят приятел ли беше? Който опитах да убия?
Не! Направили сте нещо!
Няма да се върна. Няма да ме накараш, кучка!
Спри се.
Кажи какво има. - Искаш да се пазариш? Добре.
Махни това и ще махна рака, който ти дадох.
Как ти звучи?
Вкарайте я. - Не. Не!
Какво правиш?
Боже. - Ана, говори с мен.
Не получавам удоволствие от това.
Само болка. Това излъчват тези неща.
Затова я поемам и използвам,
за да спра хора, които причиняват подобна болка.
Що за човек ще съм, ако не го сторя? - Мислех, че нещата му ги няма.
Не са негови.
Всъщност кутията беше от мама. За момичешки неща, като обеци.
Но я използвах за подаръците на татко.
Които ми даваше като се връщаше от командировка.
Разбира се, не знаех какво са. Мислех, че е неговия начин
да ми покаже, че ме обича.
Като ми дава неща. Гривни, колиета, часовници.
Мама ги мразеше.
И понеже бях дете, реших, че мрази и мен.
Не те е мразела. - Знам.
Когато с теб се върнахме да почистим, я намерих в мазето.
Тя не я е изхвърлила. Независимо, че я мразеше
и знаеше какво означава, беше твърде луда.
Твърде слаба.
За да изхвърли нещата на онова чудовище.
Мислела ли си да намериш семействата...
И да им върнеш нещата? - Мислиш ли, че някой иска
да открие, че близките им са убити от сериен убиец?
Ще заровя кутията с него, като го убия.
Да увеличим дозата. - Да, докторе.
Помогни ми! Моля те!
Господи, моля те!
Моля те!
Знам как изглежда, и аз не съм щастлив.
Можеш да го спреш. - Не, не мога! Нито ти.
Изглеждаш като добър човек. Но ако не ти понася,
имаш избор. - Ти също.
Семейството ми е в това от седем поколения.
Няма бягане от това. Повярвай, опитвал съм.
Д-р Хейстингс знае ли за това място?
И как разчистваш обикновено?
Не аз, а Йен. - Какво ще правим?
Ще го хвърлим в залива. - Твърде рисковано е.
Оттук мога да се оправя и сама.
Мисля, че има и друг начин.
Имаш напредък. До другата седмица. - Д-р Хейстинг, може ли?
Благодаря ти.
Какво има, Габи? - Какво знаете за Кръвта?
Какво ти е казал Хенри? - Знаете ли за хотелите?
Онези хора в кома? - Показал ти е.
Защо не ми казахте? - Габи, има неща извън контрола ни.
Кръвта са древна група. Има собствени методи
и нямат общо с нас... - Защо ги защитавате?
Не съм съгласна с... - Трябва да докладвам.
Ватиканът трябва да знае. - Защо мислиш, че не знаят?
Църквата... - Е институция.
И като такава има много движещи се части
и много недостатъци. Заради което разделихме пътища.
Това ли е? Просто слагате етикет "Институция"?
Нима уроците не значат нищо? - Разбира се, че значат.
Докато се обучавах казваха: "Нашата вяра...
"Е нашата сила."
Все още важи. Просто сега влагам вярата си в хората.
Не може да позволим онези хора да умират.
Ако ги спасим, демоните се връщат и нараняват друг.
Но ако не ги спасим и всички други са в безопасност.
За известно време. Въпросът е, на каква цена?
Какъв, мислиш, е отговорът?
Не е просто, Габи. Спасяваме който можем, както можем.
Кръвта имат свои методи, ние с теб имаме наши си.
Можем да спорим за методите, но в крайна сметка врагът е един.
Помни това.
Ана, какво правиш, имам кола. - Връщам се в хотела.
Къде мислиш е Йен? - Не знам.
Но той не е такъв. - Сигурна ли си, че не искаш у нас?
Просто последните дни бяха динамични.
И може да е добра идея.
Мислех, че ще направим всичко заедно.
Благодаря, но ми стига толкова сближаване.
Права си.
Спокойно, предателю. Идвам с мир.
Защо да се бием, ако има понички. Чух, че са най-добрите в Портланд.
Магот? - Изненадан, че се върнах?
По-рано от колкото мислех. Защо бързаш? За колежанско парти?
Говорил ли си скоро със сестра си?
Ще го приема за да.
Каза ти истината, нали? Относно това, което прави.
Какво искаш? - Искаме да сключим сделка.
Той иска само един от вас. Нека те отървем от Ана.
Предполагам говориш за баща ми.
Ще ми кажеш ли за какво ни иска? - Не съвсем.
Тогава не ми трябваш. Като те пратя откъдето си дошъл,
отново, кажи му, че ако иска нещо,
да дойде сам да си го вземе, а не да праща някой задник у нас.
Дай ни Ана и ще пощадим майка ти.
Невинна жертва сред всичко това, нали?
Можеш да я освободиш? - Сестра ти за майка ти.
Имаме ли сделка?
Не е забавно да си премазан, нали?
Благодаря ти.
Значи това правиш.
Впечатлена съм. - Защо се върна?
Стаята ми не бе готова и реших, че мога...
Да спестя някой долар. - Каза жената в обувки за три бона.
Докато се погрижа за хлапето,
ще ми помогнеш ли да почистя? - Не ме брой за още чистене днес.
Превод: Н. Велев
© 2020 Translator's Heaven http://subs.sab.bz