Когато някой избере да поеме по пътя на Мандалор,
двамата се превръщате в ловец и плячка.
Имам и една друга задача. - Нелегална?
Колко нехарактерно за репутация като твоята.
Не е ли кодексът на Гилдията такъв, че това вече трябва да е забравено?
Мандалорец се е обърнал срещу Гилдията и се е измъкнал с ценна стока.
Не е живот да пътува с мен. - Ще продължат да идват.
Никоя няма да е свободен, докато не се загърбят привичките.
При вас има нещо, което аз искам.
Това е този, когато си спасил?
Видът му е способен да движи предмети с мисълта си.
Песните на еоните от миналото говорят за битки между Мандалор Велики,
и за орден от магьосници, наречени джедаи с подобни сили.
По силата на вярата, е твоя грижа. Трябва да го събереш с расата му.
Бях намерен като дете и отгледан от мандалорците.
Отнасяха се с мен като с техен.
Ти ли ни издаде? - Оцеля ли някой?
Добре знаехме какво ще се случи, ако излезем от сенките.
Нашата потайност е нашето оцеляване. - Грижи се за този дребния.
Това е Пътят.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
<<< УНАКС ТИЙМ < 2020 > UNACS TEAM >>>
Дошъл съм за Гор Кореш.
Насладете се на боевете.
Тук не е място за деца. - Следва ме, където и да съм.
Така чух и аз.
Поискаха да го заведа при вида му.
Успея ли да открия други като мен, ще ми дадат насоки.
Казаха ми, че знаеш къде да ги намеря.
Не е прието да говорим направо за бизнес.
Наслади се на дуела.
Моят не се справя добре. Убий го! Довърши го!
Залагаш ли, мандалорецо? - Не и ако мога да избирам.
Залагам информацията си, че този ще умре в следващите 90 секунди.
А ти само ще трябва да заложиш бронята си от бескар.
Готов съм да платя за информацията. Не ще оставя съдбата си на шанса.
Нито пък аз.
Благодаря, че сам дойде при мен.
Обикновено трябва да ви издирвам по дупките,
за да се докопам до ценния ви метал.
Стойността на бескара продължава да расте.
Доста съм се привързал към него.
Дай ми бронята си или ще я сваля от трупа ти.
Кажи ми къде са хората ми и ще ви оставя живи.
Нали не си бил хазартен тип...
Не съм.
Добре, достатъчно. Ще ти кажа къде е.
Само ми дай думата си, че няма да ме убиеш.
Обещавам да не умреш от ръката ми.
Къде е мандалореца, когото познаваш?
Татуин. - Какво?
Мандалорецът е на Татуин.
Прекарал съм доста време там и не съм виждал друг като мен.
Информацията ми е точна, казвам ти. - Градът Мос Пелго. Кълна се.
Татуин значи.
Чакай, не може да ме оставиш.
Свали ме! - Не сме се договорили това.
Чакай! Какво правиш? Ще ти платя! Мандалорецо?
М А Н Д А Л О Р Е Ц Ъ Т
Глава девета "Маршалът"
Стига. Спрете се.
Добре знаете, че не обича дроиди.
Остави ги да се погрижат. Нуждае се от сериозни поправки.
Сега пък харесва дроиди. Чухте го, залавяйте се за работа.
Очевидно доста неща са се променили от последното ти посещение...
Благодаря на Силата!
Поболях се заради дребния.
Ела тук, дребосък.
Като че ли ме помни. Колко искаш? Шегувам се. Пък може да съм сериозна.
Ако това нещо се множи някак, съм готова щедро да платя.
За Бога! Бъдете внимателни! Едва започна да ви се доверява...
Искате да очерните името на всички дроиди ли?
Дошъл съм по работа. Трябва ми помощ. - Да, такава и ще получиш.
Искаш да се грижа за дребосъка, докато търсиш приключения?
Поискаха да го върна при вида му. - Съжалявам, тук не мога да помогна.
Не съм виждала такива като него. А тук съм виждала какво ли не.
Получих задачата от своите хора.
Открия ли друг като мен, ще мога да бъда напътстван.
Единственият си тук от години, доколкото ми е известно.
Къде е Мос Пелго? Там е имало друг като мен.
Отдавна не съм чувала това име. - Няма го на никоя карта.
Защото бандитите го унищожиха. С падането на Империята го сринаха.
Не смея да напускам града ни. - Ще ми кажеш ли къде се намира?
Зависи кой пита. Искаш да го видиш? R-5, донеси ми картата на Татуин.
Не, не бързай. Не може да намериш вече читав.
А даже не знам къде да подам оплакване.
Хайде, давай. Чакаме те.
Това е карта на Татуин преди войната.
Тук имаш Мос Айсли, Мос Еспа и някъде тук е Мос Пелго.
Нищо не виждам. - Там е, или поне беше там.
Става дума за старо миньорско селище.
Ще те забележат още преди да кацнеш.
Още ли пазиш спидера? - Да, но не е първа хубост.
С нещо да ви помогна? - Търся мандалорец.
По тези места нямаме много посетители.
Можете ли да го опишете? - Прилича на мен.
Тоест маршала? - Носи броня на мандалорец?
Уверете се сам.
Какво те води насам, страннико?
Търсех те много.
Сега ме намери. Уикуей, две споска.
Да пием по едно?
Досега не съм срещал мандалорец.
Слушал съм истории за вас.
Изкусни убийци сте.
Навярно не си много доволен, че нося бронята ви.
Предположих, че само един от нас ще излезе жив оттук,
но после видях дребосъка и може би съм те преценил погрешно.
Кой си ти? - Коб Вант, маршал на Мос Пелго.
Откъде се сдоби с бронята? - Купих я от джавасите.
Предай я.
Друже, сигурно си свикнал у дома,
обаче тук аз казвам кой какво да прави.
Свали я, за да не го направя аз.
Пред детето ли ще го правим?
И на по-лоши неща е бил свидетел.
Тук ли? - Да.
Може би ще успеем да се договорим.
Съществото тероризира всички още преди да се изгради Мос Пелго.
Благодарение на бронята успявам да ни опазя от бандити и пясъчни хора.
Разчитат на мен. Но не и за съществото.
Помогни ми да го убия и ще ти дам бронята.
Добре. Връщам се на кораба си. Ще го примамя и взривя отгоре.
Не е толкова просто. Долавя вибрациите и не се показва.
Обаче аз знам къде живее. - Далеч ли е?
Не, не е.
Не може да си представиш какво беше. Селището беше на последни издихания.
Всичко започна с новините, че са взривили Звездата на смъртта.
Втората звезда.
Империята се изтегли от Татуин. Последваха престрелки в Мос Айсли.
Окупацията приключи.
Нямахме време да се зарадваме. Същата вечер се появи Колективът.
Превърнаха Мос Пелго в робовладелски лагер.
Добре ли си? Да се махаме. Хайде.
Върви! Хайде!
Взех каквото можах от нашествениците.
Грабнах камтоно.
Нямах идея, че е пълно с кристали силикакс.
Предполагам, че веднъж в живота съдбата се усмихва на такива като мен.
Скитах се дни наред. Без храна и вода.
Когато изведнъж бях спасен.
Джавасите поискаха кристалите.
Предложиха ми само най-доброто в замяна.
Съкровището ми купи повече от мех с вода.
Осигури свободата ми.
Залегни!
Бързо! Хайде!
Какви ги вършиш?
Партньоре, ще ми обясниш ли какво става?
Те също искат да убият червея.
Какво очакват да направя?
Да го изпиеш. - Смърди.
Искаш ли помощта ми? - Не и ако трябва да пия това.
Казва, че крадете водата им, а сега ги обиждаш, че не пиеш.
Знаят за Мос Пелго и колко от техните си избил.
Нападнаха селището ни. Защитихме се.
Говори по-тихо. - Идеята ти беше лоша.
Предизвикваш ги. - Не може да се разберем с чудовища.
Сядай си да не направя дупка в теб!
Няма да повтарям...
Какво им казваш? - Каквото и на теб.
Изпокараме ли се, чудовището ще ти убие.
Как точно ще го убием?
Казват, че живее вътре. Спи в момента.
Живее в изоставена пещера от сарлак.
Цял живот съм живял на Татуин, не съм виждал изоставена пещера.
Има и такива, ако изядеш сарлака.
Оставят му плячка, за да предпазят селището си.
От поколения изучават хранителния му цикъл.
Когато го хранят, спи по-дълго.
Наблюдавай, ще се появи.
Ще са склонни да приемат и нови идеи.
Какво са костите? - Червеят.
А малките камъчета? - Ние.
Мащабът не е правилен. - Напротив.
Не, твърде голям е.
Такъв е. - Виждал съм само главата му.
Навярно ще е по-голям.
Да премислим договорката си.
Така повече ми допада.
Откъде ще намерим още хора? - Доброволци от селището ти.
Нападнаха ни преди година. Убиха много от нас.
Аз убих два пъти повече пясъчни хора.
Уважават те. Ще се вслушат в думите ти.
Не бих бил толкова сигурен.
Този тук е мандалорец.
Нали знаете какво значи? - Слушали сме истории.
Тогава знаете, че са изкусни убийци.
Сега обаче изникна проблем.
Взел съм тяхна броня и техните правила изискват от него да си я вземе.
Аз обаче също имам проблем.
Червеят изяжда животните ни,
а заедно с тях и оборудването и добива ни.
Въпрос на време е да му омръзнат бантите
и да тръгне след нас и децата ни.
Колкото и да държа на бронята си, повече държа на вас.
Мандалорецът ще ни помогне да убием левиатана
в замяна на бронята на предците му.
Тогава всичко е решено. - Има и още.
Сами не може да надвием червея.
Пясъчните хора искат да ни помогнат.
Те ни нападат! - Чудовища!
Успях да видя размера на червея. Способен е да погълне селището ви.
Късметлии сте, че не сте в пясъка.
Познавам пясъчните хора. Жестоки са. Също и пясъчното море.
Оцелели са хиляди години в пясъците. Познават повече от всеки друг червея.
Нападали са ви, истина е. Но също така държат на думата си.
Сключихме сделка.
Обещаем ли да им оставим трупа на червея,
ще се бият рамо до рамо с нас
и никога повече няма да ви нападнат, ако вие не нарушите примирието.
Дали ще се получи? - Надявам се.
Да обединим сили е единственият шанс.
Ето, дръж го.
Какви ги вършиш? Експлозив е!
Искаш да взривиш всички ни? Какво? Това ли искаш?
Успокой се. Прояви небрежност. - Какво искаш от нас?
Да вървим. - Няма да се получи.
Ще бъде приказка.
Какво каза? - Още спи.
Заслушаме ли се, ще чуем дъха му.
Да се залавяме за работа.
Пясъчните казвах, че само коремът е слабото му място.
Ето защо трябва да го ударим отдолу.
Ще заложим експлозивите под входа на пещерата.
След това ще го събудим и ядосаме, за да ни нападне.
Излезе ли и коремът му е над експлозивите,
ще ги взривиш.
Пазете се, маршале. - Благодаря, Джо. Ти също.
Проклетия, изтегля се.
Прибира се.
Ще взривя. - Недей. Трябва да го изкараме.
Сега ли? - Не, още трябва да се покаже.
Почти излезе.
Сега!
Не мисля, че е мъртво. - Аз също.
Избива ни като хлебарки.
Да му видим сметката.
Дори не го одраска. - Не спирай да стреляш.
Ето го.
Хрумна ми нещо. Привлечи му вниманието.
Направих каквото каза. Сега какво?
Детонаторът в теб ли е? - Вземи го. Какъв е планът?
Погрижи се за детето. - Какво ще правиш?
Не знам, но ми пожелай късмет.
Не, не, не... Стой тук.
Да!
Прощавай, нямах време да обясня.
Не е нужно. Заслужи си я.
Удоволствието беше мое.
Дано пътищата ни пак се пресекат. - Да, аз също се надявам.
Предай на хората си, че не съм аз този, който го строши.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
<<< УНАКС ТИЙМ < 2020 > UNACS TEAM >>>
The Future Is Ours 2020 3010/255/952/0/S2I