The Stupid Dreams Subbing Team представя:
ЛЕГЕНДАТА ЗА ГУМИХО
Знаех си.
На този идиот му пука само за момичето.
Ей, хлапе!
Йон?
Чух как ме нарече.
Нямам нужда от помощ.
Сега не е моментът да ставаме арогантни.
Ти не си той. Йон не би дошъл да ме спаси.
Може и да си прав. - Докажи ми, че си Йон.
Доказателство? Като номера на социалната ми осигуровка?
Джуибулнори в нощта на първото пълнолуние.
След като се забавлява с пламъците, подмокри леглото.
Три години те наричах така. - Млъквай.
Пикльо!
Ще те убия. - Първо, тях.
Бягай!
Мамо?
Татко?
Днес Джи А беше на...
сеанс по хипнотерапия.
Какво каза д-р Канг?
Никога досега не е виждала случай като нейния.
Знам, че не трябва,
но не мога да не се страхувам.
Ще можем ли да защитим дъщеря си?
Ще мога ли да я опазя?
Мамо.
Мамо?
Джи А, будна си.
Щях да изчакам, докато се приберем,
но ето подаръка ти за рождения ден.
Рожденият ми ден?
Тази музикална кутия.
Възможно ли е...
Йоу Коге
Йоу Коге?
Не трябва да отиваме.
Харесваш ли подаръка? - Ще претърпим инцидент.
Спри колата! - Щом Джи А е по-добре,
ще отидем на въртележката в парка.
Тате, не ме ли чуваш? Спри колата!
Татко?
Мамо!
Просто не умират. Кога станаха толкова силни?
Може би ние сме станали по-слаби. - Да бе.
Забрави светкавицата. И вятърът няма да се смени.
Силите ти не работят?
Къде всъщност сме?
Не е ли очевидно? Гората на умрелите от глад.
Наистина ли сме там?
Татко, спри колата!
Спри колата, татко!
Глава 9: Духът на мрака
Изненадана съм. Честно казано, мислех,
че ще дойде заради момичето. Но той отиде при брат си.
Хванали са се за гърлата.
Планинският дух не е лесен противник.
Моля?
Дори в този момент той ме предизвиква.
Искаш да кажеш, че нарочно е избрал брат си?
Вероятно е разбрал...
че това не е просто тест за тези двамата,
но тест и за него.
Сигурно се шегуваш.
Откъде дамата със сока знае, че не мога да се качвам на самолети?
Истина ли е? - Какво ще стане, ако го направите?
Оставам без дъх и се изпотявам прекомерно.
Щом си сложа предпазния колан, припадам.
Какво ви каза дамата със сока?
Попита от какво се страхувам най-много в живота си.
От какво се страхуваш най-много?
Възможно ли е...
Боже. - Какво има?
Има подобна градска легенда, която се носи в интернет.
Кой знае за дамата със сока?
"Кой знае за дамата със сока?" - Това е, нали?
Една дама ти подава сок и пита от какво се страхуваш най-много.
Мислим, че е градска легенда, подобна на Хонконгската баба.
Обаче има една голяма разлика. Веднъж пленен от нея,
чуваш песен.
Песен. - Чухте ли я?
Тази е.
На това не се ли танцува канггангсуле?
Но от текста настръхваш. Един ти казва да отвориш вратата,
а другият казва, че няма ключ. Тези две фрази се повтарят
през цялата песен. - Обичам това.
Има ли някой, който всъщност е чувал тази песен?
Не открихме и оставихме историята.
Как така? - Говори се, че никой не се събужда,
след като чуе песента.
Завинаги? - Да, завинаги.
Това е абсурдно!
Стресна ме...
Това ли е екипът на "Разбулване на градски легенди"?
Джи А, какво не е наред? - Г-це Нам?
Какво става? - Събуди се!
Джи А! Джи А, събуди се!
Божичко. - Какво стана?
Йон, събуди се.
Йон.
Г-н И!
Вече трябва да е прекосила Йоу Коге.
Ще успея ли да спася и двамата...
от този Подземен свят?
Моля те. Надявам се, че не съм направил погрешен избор.
Това ли е най-доброто, което можеш да направиш,
за да ми благодариш, че ти спасих живота?
Какво правиш?
Не виждаш ли?
Защо си тук?
Няма начин да си дошъл тук, да ме спасиш.
Просто имах малко свободно време. Реших да използвам този шанс
да видя как моя единствен брат бива изпратен в Отвъдното.
Не се шегувай с мен. Защо избра мен вместо нея?
Добър въпрос.
Избрах грешната врата. - Лъжеш.
Мислех, че отивам да спася Джи А.
Но когато стигнах тук, един пикльо беше на път да загуби живота си.
Как се случи това? - Ухапаха ме.
Явно съм доста вкусен.
Кървенето е едно на ръка, но имаш и висока температура.
Явно отровата е започнала да се разпространява.
Отнема час отровата да се разпространи в тялото.
Трябва да го изведа оттук преди това.
Затова ти казах да не се мотаеш с имуги.
Не се опитвай да бъдеш голям брат. Наистина е досадно.
Глупак.
Сега бягай за живота си.
Какво мога да направя, за да го събудя?
Никой отвън не може да го събуди.
Опитах всичко, което можах,
но не успях да събудя съпруга си.
Същият човек ли беше? - Да.
Била е търговец на дребно. Продавала е предмети за жени.
Приближавала е хората с лъскави неща
и ги е питала от какво се страхуват най-много.
Така ги е омагьосвала.
Съпругът ми се страхуваше от тигри. - Нещата, които кара хората
да виждат, не са ли илюзии? - И аз мислех, че са халюцинации.
Но, Шин Джу,
видях...
как съпругът ми е ухапан от тигър.
Костите му се счупиха, а плътта му бе разкъсана.
Божичко.
Г-н И, моля те, събуди се.
Г-н И!
Божичко.
Какво...
Как се казва тя?
Духът на мрака.
"Духът на мрака"? - Тя живее от нещата,
които са скрити
дълбоко в тъмните ни души.
Джи А.
Мамо? - Дъще, стани и хапни.
Мамо, какво правиш тук?
Какво мислиш? Днес е неделя.
Вчера до късно ли работи?
Защо от компанията все те карат да работиш извънредно?
Компания?
Къде работя?
Още ли ти се спи? - Отговори ми.
Ти си продуцент в телевизия.
Винаги те призовават от Комисията по арбитраж на пресата.
Защо съм станала продуцент?
Защото... - Да открия теб и татко.
През 1999 г. в Йоу Коге животът ми...
Не, не само моят живот. Цялото ни семейство...
беше разрушено.
За какво говориш? - Ти не си моята майка.
Не можеш да ме заблудиш два пъти.
Спри да говориш глупости и ела да закусиш.
Наистина трябва да спреш да се шегуваш с мен.
Какво? - Спри да споменаваш инцидента.
С баща ти бяхме напълно съкрушени...
когато беше в кома години наред.
Била съм...
в кома?
Помниш ли какво ми даваше всеки път, когато отивах
на лекар за инжекция? - Ягодов бонбон.
Сега спри и излез навън.
Чакай.
Какво има този път?
Искам...
орехови бисквитки.
Орехови бисквитки?
Мамо, искам...
орехови бисквитки.
Никога не купуваме орехови бисквитки.
Трябваше да отида в болницата, защото се оказа,
че съм алергична към ядки. - А, вярно. Забравих.
Ти не си моята майка. Къде е майка ми?
Аз съм твоята майка.
Спри да говориш глупости.
Божичко, алергична си към ядки.
Срещнала е семейството си отново?
Колко хубаво.
Мислех, че страхът й ще са тези фалшиви родители, но явно не е.
Явно това не е нещото, от което наистина се страхува.
Семейството й е това, което я влачи надолу,
както беше в миналия й живот.
По-студено ли става?
Подсъзнанието й е създало това място.
Вероятно няма да ни посрещне,
тъй като сме външни хора.
Хайде.
Супер! Чийзкейк!
Видя ли?
Планът ми се провали.
Йон не се появи. - Тогава защо се върна?
Може да опита да използва мозъка си, но няма да се измъкне жива.
Когато наистина се вгледаш,
умът е много по-крехък, отколкото си мислят.
Това е светът, създаден от сърдечните им рани.
Ако тя умре там, ще умре ли наистина?
Искаш ли и ти да опиташ?
Пусни ме!
Дух на мрака. - Да?
Не пипай нещата ми.
Просто си играех. Прости ми.
Имаше много повече зад "прости ми".
"Той може да е имуги, но е спал повече от 600 г.
Не може да е силен, колкото преди."
Защо...
не ме пробваш?
И аз искам да видя.
Как ще посмея да мисля такова нещо?
Моля те, прости ми.
Би ли ме прегърнала?
Мамо.
Моята майка.
Няма проблем дори да е сън.
Моля те, не си отивай.
Не ме оставяй сама.
Пак ли имаше страшен сън?
Да.
Иска ми се всичко да беше сън.
Какъв беше сънят?
Загубих
теб и татко.
Защо плачеш? Било е просто сън.
Съжалявам...
че оцелях сама.
Опитвах се да бъда силна през цялото това време,
но честно казано, бях ужасно изплашена и самотна.
Мразех да се прибирам, затова седях
на автобусната спирка с часове.
Съжалявам, мамо.
Честно казано,
мразех теб и татко.
Оставихте ме сама
и не се връщахте независимо колко дълго чаках.
Не сте ме забравили, нали?
Как бих могла да забравя
толкова красива дъщеря?
Липсваше ми, мамо.
Въртим се в кръг.
Нямаме време за това.
Чудя се дали Джи А е добре.
Моля те. Моля те, дръж се още малко.
Пусни ме.
Не си в позиция да си горделив.
Аз съм труп без гордостта си.
Вече приличаш на труп.
Чувал си за призрачната болка, нали?
Войник губи крака си в битка
и цяла нощ се оплаква от болка в крака, нали?
Когато те боли крак, който го няма, тогава започва истинската болка.
Щом болката започне, вратата ще изчезне.
Това е светът, който тя им показва.
Портиер, портиер, отвори вратата.
Не мога, нямам ключ.
Какво има? - Не мога да продължа по-нататък.
Отровата се разпространи навсякъде. Едва виждам.
Омръзна ми да ходя с този крак.
Е?
Ще седиш тук и ще станеш храна на злите духове?
Върви при жена си. Така или иначе е твърде късно за мен.
Не си се променил.
Същият си, какъвто беше, когато се срещнахме.
Все още се предаваш лесно и хленчиш. Защо животът и смъртта
са толкова прости за теб? - Защото нищо не е ценно за мен.
Нямам първа любов, която да защитавам с живота си като теб,
и нямам семейство, което да чакам отчаяно...
като нея.
Не трябваше да идвам.
Нито тогава, нито сега.
Дойдох, защото чух, че носиш кръвта на баща ми, но ти си жалък.
Нямаш желание за живот.
Загубих си времето.
Тръгвам си.
След като умра,
погреби ме в горите на Пекдудеган, където живеехме преди.
Аз ли съм последната ти воля?
Иска ми се да се върнем в онези дни.
Навсякъде имаше азалии.
Странно е.
Не мога да си спомня какъв вкус имаха азалиите
тогава.
Щом не си спомняш вкуса на азалиите, излез жив и ги опитай, глупако!
Поне се опитай да оцелееш, става ли?
Бъди честен. Защо дойде тук?
За да спася теб и Джи А. - Очакваш да повярвам на това?
Не ме е грижа! - Почти умрях от меча ти.
Ти изби цял град.
Заслужаваше го. - Именно.
Защо спасяваш някого, когото си опитал да убиеш?
Слушай внимателно.
Мечът ми никога не е пропускал. Нито веднъж.
Аз никога
не съм пропускал цел.
Помисли добре с малкия си мозък защо оцеля.
Тръгвам си. И никога няма да се върна.
Лодка номер 4 току-що отплава надолу по река Самдо.
Кажи на капитана да обърне лодката.
Да. Току-що един старец почина в реанимацията,
все още е закачен за машината.
Е, докъде бяхме стигнали?
Призракът на мрака. - Призракът на мрака?
Все още ли има такова нещо в това царство?
След като говори с нея, продуцент Нам... г-ца А Ъм...
Продуцент Нам. Както и да е, те са в безсъзнание.
Моля ви, кажете ми как мога да им помогна.
В трудна ситуация си.
Момичето е със семейството си,
а Йон е в Гората на умрелите от глад.
Гората на умрелите от глад? - За да спаси брат си.
Значи и брат му? - Но нека попитам.
Откога тези двамата са близки?
Това проблем ли е сега?
За мен е. - Скъпа!
Той поема твърде много от тежестта сам.
Той е от тези, които копаят собствения си гроб.
Това го направи планински дух.
Духът на планината се трогва от всяко същество.
Как да не го е грижа за брат му?
Брат, друг път. Ранг извърши твърде много престъпления.
Скъпа, как може да си толкова...
Моля ви, помогнете им.
В замяна ще се откажа от живота си, моля ви.
Правиш се на глупак. Защо се отказваш от живота си заради Йон?
Моля ви, кажете ми как мога да ги спася
и ще направя всичко, което ми наредите.
Всичко, което ти наредя?
Не те ли е грижа за твоя живот?
Как можа да го размениш за това парче плат?
Сигурен съм, че това е, което иска г-н И.
Вие двамата с Йон. Това сигурно е лисиче нещо.
Но не разбирам съвсем.
Защо той избра Ранг вместо продуцент Нам?
И двамата са в свят, създаден от нерешените им проблеми.
И за двамата това е семейството.
Ако тя се събере със семейството, което е търсила,
няма да има място за никого друг.
Няма да има начин той да влезе в къщата.
Имате предвид...
Йон вероятно е знаел
срещу какво се изправя.
Изобщо съществува ли изход?
Имаше вход, значи трябва да има и изход.
Аз дойдох през гардероба.
Вратата на гардероба ме отведе до старата ни къща.
Не в Гората на умрелите от глад? - Не.
Кажи ми всичко, което си видял.
Хората от селото дойдоха с оръжия в ръце.
Майка ми гледаше, докато те ме пребиваха.
Тогава... - Гората на умрелите от глад.
Да.
Нищо чудно. Знаех си.
Затова не можахме да намерим врата. - Какво имаш предвид?
Не си ли разбрал коя е тази жена? - Познаваш я?
Тя те е измъчвала с най-лошите ти спомени.
Казваш...
Как й беше името? - Духът на мрака.
Духът на мрака.
Изчезнали след катастрофа в Йоу Коге.
Тази стая...
може да изглежда като моята, но не е.
Къде, за бога...
съм аз?
Какъв е този звук?
Се Ром.
Какво каза докторът? - Направиха й всички тестове,
но не могат да разберат какво й е.
Не е за вярване. Какво става?
Джи А, отвори очи. Събуди се, моля те.
Допреди минута
бях в офиса.
Офис, фоайе
Госпожата със сока.
Г-це, от какво се страхуваш най-много?
Сигурно е Йоу Коге.
Точно така. След срещата ми с нея
бях отведена в Йоу Коге.
Офис, фоайе, жената със сока, Йоу Коге. Къде съм?
Тогава какво е това място?
Хлапе, опитваш се да ни умориш от глад ли?
Татко? - Гладен съм.
Татко! - Господи.
Малката ми принцеса. Да отидем да ядем.
Добре. - Хайде.
Офис, фоайе, жената със сока, Йоу Коге. Къде съм?
Пътеката свършва тук.
Просто продължавай. - Не и с този крак.
Щом превъзмогнеш страха си, ще се появят път и врата.
Не виждам врата. - Не бъди слаб.
Бъди силен и мисли за това, което те плаши най-много?
От какво...
От какво се страхувам най-много?
Да бъда изоставен.
Мама ме изостави,
ти също.
Сигурно се шегуваш.
Аз...
никога не съм те изоставял.
Виждам я.
Да вървим.
Увери се, че ще останеш жив.
Продължавай да се катериш!
Не гледай!
Тя не е майка ти! Не гледай!
Мамо?
По дяволите.
По дяволите!
Не!
Г-н И!
Трябва да вървя. - Къде?
Къде трябва да отидете? - При Йон.
При Йон.
Трябва да отида при Йон.
Къде се опитвате да отидете? - При Йон...
Трябва да отида при Йон.
Кимбап.
Татко, това е домашният ти кимбап.
Да, той отново направи кимбап. - Крайчетата са най-вкусни.
Да изядем, първо, тях. - Да поръсим със сусам.
Да ядем.
Да го опитаме. Ще бъде вкусен.
Вкусен ли е? - Да.
Вкусно е.
Джи А.
Благодаря за храната.
Супата също е вкусна. - Наистина?
Спанак, моркови, краставица, салам и мариновани репички.
Какво има? Не ти ли харесва?
Не е това.
Съставките са много обикновени, но по някаква причина
никой друг кимбап не е толкова вкусен.
Това комплимент ли е? Комплимент е, нали?
Дъщеря ми току-що ме похвали. Толкова съм щастлив.
Страхотно е.
Яж. - Добре.
Днес е дори още по-вкусен. - Наистина? Благодаря.
Изведнъж започнах да си мисля,
че животът, който водех досега, може да е бил дълъг кошмар
и това може всъщност да е реално.
Ако това е сън,
наистина се надявам никога да не се събудя.
Офис, фоайе, жената със сока, Йоу Коге. Къде съм?
Какво става?
Става ли нещо с нея? - Ей.
Джи А! Джи А, събуди се! - Почакайте.
Доктор! Доктор!
Къде е докторът? Доведете доктора.
Докторе, насам.
Вкусно е. - Разлях малко тук.
Баща ти е невъзможен. - Благодаря.
Вкусно е.
Кой беше това?
Кой е той?
По-вкусни ли са от тези, които направих след сватбата ни?
Не помня.
Защо? Често приготвях кимбап.
Беше толкова отдавна.
Не закъснявай.
Ако закъснееш, никога няма да напуснат онзи свят.
Не сме направили нищо. Стояхме до нея...
Къде отиде? - Какво?
Това е всичко, което мога да сторя.
Надявам се и двамата да се върнете.
В детската градина за първи път направи карамфили.
Знаеш, че ги дават с една игла. Без да искаш, ме убоде с нея.
Дори ми тръгна кръв.
Заради мен ли? - Да. Беше невероятна дъщеря.
Пазиш ли го някъде?
Да, сложих го на безопасно място.
"Мамо, татко, обичам ви."
Още го пазиш?
Разбира се, това е семейно съкровище. - Дай да видя.
Добре си го запазил. - Ценно е.
Дори е сложила отпечатък тук. - Телефонът звъни.
Сладурана. - Погледни другата ръка.
Как се връщат спомените...
Не чувате ли телефона? - Колко е сладка!
Виж й бебешката косица.
Тук също има. - Наистина.
Голяма сладурана. - Беше отдавна.
Ало?
Аз съм. - Кой?
И Йон.
И Йон?
Съжалявам, че не дойдох да те спася.
Кой си ти?
Мисля, че те познавам, но не си спомням.
Трябва да си спомниш.
Осъзнай къде си и защо си там.
Трябва да го направиш сама, за да се върнеш обратно в реалността.
Какво имаш предвид? - Върни се, Джи А.
Аз винаги ще те чакам.
Не затваряй.
Трябва да се върнеш.
Кой беше това?
Не знам, но сякаш съм изоставила нещо важно.
Див пелин.
Специален е. Поне за мен.
Съжалявам, че не дойдох да те спася.
Ами ако съм омагьосана?
Здравей.
Трябва да си спомниш. Осъзнай къде си и защо си там.
Върни се, Джи А.
Добре ли спа?
Аз винаги ще те чакам.
Ще намериш родителите си.
Аз ще се погрижа.
Благодаря, Йон.
Йон...
Това е отровата на злия дух.
Направи нещо.
И Йон още не се е върнал.
Не! Не си тръгвай.
Ако той умре, и аз ще умра.
Ще ти се отплатя някак.
Умолявам те...
Моля те...
Помогни му.
Погледни тази шапка. - Сладка е.
Не е ли красива? - Ти ли я уши?
Защо е толкова малка?
Дори сега е малка. - Нали?
Джи А, погледни.
Тогава каза първите си думи. Повърна върху майка си
веднага след като се снимахме. - Тогава пробвахме новата формула.
Как помните всичко това?
Защото те обичаме.
Обичаме всеки жест на дъщеря ни,
всяко ритане, всяка дума, дори шумния плач.
Била съм много обичана.
Какво сладко личице!
Мамо, татко...
Как ще се чувствате, ако ме изгубите?
Защо да те губим?
Просто питам. В живота се случват разни неща.
Не се тревожи. Ще претърсим всяко кътче на земята.
Разбира се. Ти си мое дете. - Точно така.
Аз ще направя същото.
Обещавам да ви намеря.
Какво искаш да кажеш?
Един човек ме попита кой е най-големият ми страх.
Това, от което се боя най-много...
е да сме разделени.
Какво има?
Съжалявам, мамо.
Съжалявам, татко.
Трябва да тръгвам.
Къде отиваш? Скъпи, спри я! - Джи А!
Ако излезеш,
може би никога повече няма да ни видиш!
Джи А, защо ни изоставяш?
Не ви изоставям.
Джи А.
Остани тук с нас.
Това не е реалност.
Кого го интересува?
Семейството ни е щастливо тук.
Това е важното. - Защо искаш да си сама?
Мама и татко са тук.
Не съм сама.
Йон е с мен.
Джи А, моля те... - Недей, миличка...
Вярвам на Йон.
Джи А!
Тази кучка се събуди много бързо.
Не мами ли?
Според мен беше честно. - Какво да правим сега?
Това стига. - Какво?
Исках само да надникна в бездната на сърцето й.
Благодарение на това хванах Йон.
Йон...
Ти ме събуди.
Каза, че винаги ще ме чакаш.
Къде си?
Къде се изгуби?
Значи това е моето подземно царство.
Изпълнено с тъга...
и смърт...
в свят, в който нея я няма.
Как е г-н И? - Ще минат няколко дни,
докато отровата напусне тялото, но ще се оправи бързо.
Защо не ме питаш нищо?
Виждаш защо ти се обадих...
Вече си знаел.
Случайно ви видях.
Заради това ме откара на бунището и ме преби.
Г-н И ли? - Да.
Тогава защо го лекуваш?
Защото не искам да плачеш.
Шин Джу...
Г-н И.
Как е Йон?
Върна ли се?
И Йон, моля те... събуди се.
Какво да правим?
Дали Джи А се е прибрала безопасно?
Исках да й кажа...
колко красиво изглежда, когато яде такбал.
Исках да й пожелая...
да сънува най-хубавия сън.
Исках да прекарам...
повече време с теб в този живот.
Исках да те защитавам всяка нощ...
и всеки ден.
Изглежда, съм заседнал тук...
Липсваш ми,
Йон.
Дори гумихо, което е било планински дух,
не може да се справи.
Хей, не умирай.
Така няма да е забавно.
Поне засега не е мъртъв.
Сладкото ти тяло ще служи на имуги...
и ще донесе хаос на този свят.
Дух на мрака... - Стресна ме!
Буден си. - Джи А прибра ли се?
Какво значение има, като си на косъм от смъртта?
Моля те...
Кажи ми.
Не искам. Не искам. Не искам.
Отчаян съм...
Кажи ми, моля те...
Не ставай смешен.
Добре де, тя се върна.
Но щеше да е по-добре, ако беше останала.
Първо, родителите й, а сега и ти.
Едва се държи на крака.
Значи се е прибрала.
Усмихваш ли се?
Разбира се. Да не очакваше да плача?
Не беше лесно да те примамя тук.
Моля?
Наистина ли вярваш, че някакъв си дух може да ме пребори?
Ти нарочно... - Дух на мрака,
мой ред е да изрека фразата ти.
"Кой е най-големият ти страх?"
Аз съм олицетворението на страховете ти.
От какво да ме е страх? - Умираш, нали?
Хората са те забравили.
Вече никой не разказва истории за теб.
Търсиш внимание, раздавайки сок,
и изливаш гнева си на Булката охлюв, защото е по-известна.
Как смееш...
Брат ми дори не си спомни името ти.
Млъкни!
Ти ще бъдеш в плен на безкрайното мъчение, което създаде,
и ще ти се иска да беше умрял.
Не бързай толкова.
Забрави една важна подробност.
Това не е Гората на умрелите от глад,
а подсъзнанието на планински дух.
Намираш се на моя земя.
Не виждам нищо.
Какво искаш?
Със сигурност не теб.
Открих те.
Идвам за теб, така че се приготви.
Гумихото, което се влюби в човешко момиче.
Пак ще си този, който ще сложи край на живота й.
Такава е съдбата ти.
На твое място щях да се тревожа за своята съдба.
Не идвай при мен.
Стой, където си.
От сега нататък аз ще идвам при теб.
Чаках те...
Превод: What The Hell & DaNi & Ilina Редакция: AniTo & Bistra
Благодарим ви, че гледахте с The Stupid Dreams!
Www.stupiddreambg.com www.stupid-dreams.bulgarianforum. net
THE STUPID DREAMS TEAM 2020