Р Е Б Е К А
Превод и субтитри Gushifly
УНАКС ТИЙМ © 2020
Снощи сънувах, че съм се върнала в Мандърли.
Сънувах нашата пътека, сега превърнала се в мрачна джунгла.
Природата беше надделяла, но къщата си стоеше непокътната.
Мандърли - тайнствен и притихнал, както винаги е бил.
Възкръснал от мъртвите.
Като повечето спящи, можех да препускам през спомените си.
Минаващи през годините като по мост.
Върнах се в онова лято в Монте Карло, където нищо нямаше перспектива.
Ясно виждах момичето, което бях,
но вече не можех да я позная.
Чудя се, какъв ли щеше да е животът ми без г-жа Ван Хопър.
Без тази работа.
Забавно е да мисля, че животът ми висеше на косъм от нейното любопитство.
Ако не беше тя, нямаше да замина за Мандърли.
Нямаше да срещна и теб.
Г-жо Ван Хопър. - Какво те забави?
Съжалявам, трябваше да изчакам пратката по пощата.
Мисля, че е от племенника ви.
Снимки от медения му месец с онова момиче. Отвори я.
Резервирай маса за обяд. - За 13:00 часа, както обикновено?
Сега. Току-що видях Максим де Уинтър. - Добре.
Все още е съкрушен, личи по вида му. - Приятел ли ви е?
Максим де Уинтър, собственикът на Мандърли.
Една от най-хубавите къщи в Англия. - Да.
Жена му почина миналата година. Има ужасна нужда от компания.
Кажи на сервитьора да го настани до мен.
Ще трябва да дадеш и бакшиш.
Но след всичко, на което те уча, ти трябва да ми плащаш.
Благодаря, г-жо Ван Хопър. - Глупаво момиче.
Здравейте. - Г-це.
Масата на г-жа Ван Хопър ли? - Да, благодаря.
Не, почакайте.
Чудеше се дали г-н де Уинтър може да седне с нея.
Г-н Максим де Уинтър? - Да.
Г-н де Уинтър решава къде иска да седне.
Разбира се. Благодаря.
Не са ли достатъчни? Ето, имам още.
Извинете, г-не.
Един момент. - Не го правете.
Чух, че е ужасен досадник. - Моля?
Този де Уинтър. - Благодаря.
Г-н де Уинтър, моля насам.
Стриди, моля.
Максим де Уинтър. Нямах представа, че сте в Монте.
Седнете при нас. Едит Ван Хопър.
Мисля, че помните внука ми - Били?
Запознахте се в Бленхайм миналата есен. Били Уитни. На моята височина е.
Русоляв, с леко нарушено зрение.
Как съм могъл да забравя. Предайте поздравите ми на Били.
Знаете ли? Женен е и има две очарователни момичета.
Ще ви покажа снимки. Елате. Сватбата беше божествена.
Вярвам ви, но предпочитам да обядвам сам.
Добър ден, г-жо Ван Хопър. - О, не.
Какво? Не сме роднини. Тя е от персонала.
Може да я наричате моя повереница.
Разбирам, сега ако ме извините.
Скъпа, донеси снимките. Г-н де Уинтър ще се радва да ги види.
Моля ви, не се притеснявайте. Не е необходимо.
Изобщо не ни безпокоите. Върви, бързо.
Тя ще дойде за нула време.
Това е любимата ми част.
Помолих я да донесе снимките,
а тя се изстреля от масата и не се върна.
Помислих си: "Боже, не ми казвай, че е почнала да рисува."
Тя е художничка.
Побягна обратно, миришеща на евтина розова вода.
Миризмата й!
Покажете ми подходящ ерген
и ще ви покажа стая пълна с жени, държащи се като луди.
Закъсня. Няма значение, сядай.
Роднини, представям си.
Харесах бала в Мандърли. Беше ослепителен.
Но всичко приключи след трагедията. Случи се нещо ужасно.
Как ще го обясните? - Ужасно е.
Той я обожаваше. Неговата Ребека.
Добро утро, г-жо Ван Хопър.
Г-жо Ван Хопър?
Добре ли сте? - Болна съм.
Бях болна цяла нощ.
Повикай лекаря.
Повикай лекаря веднага. - Добре.
Къде е кофата?
Госпожата ли чакате?
Не, тя не се чувства добре. Лекарят й каза да почива.
Не може да останете тук. Терасата е само за гости.
Аз съм компаньонка на госпожата? Наистина ли?
Да, тук не е за персонала.
Г-не, дамата ще седне при мен. Сложете още едни прибори.
Да, г-не. - Не, моля ви, не бих могла.
Няма проблем. Не е нужно да говорим, ако не считаме за необходимо.
Не трябваше да го правите. - Мотивите ми бяха егоистични.
Това е вчерашният вестник и вече го прочетох.
Благодаря, много мило от ваша страна.
Какво работите за... - Компаньонка съм на госпожата.
Щом си плаща за компания, това говори нещо за нея.
Какво ще поръчате?
Стриди. - За закуска?
Чухте я и още едно кафе.
Добре, г-н де Уинтър, г-це.
Ако не е твърде грубо, защо тя?
Вие може да сте чудесна компания за много хора.
Винаги съм искала да пътувам и печеля по 90 паунда на година.
Знам, че това не е много за вас, но за мен е.
Предполагам, че може да определите цена за самотата.
Странно е, нали? Някои хора са щастливи сами,
докато други се нуждаят от някой, за да минава времето, без значение кой.
Вие от кои сте? - Родителите ми са мъртви.
Свикнала съм да бъда сама.
Закуската ви пристига.
Ето ги и стридите.
Винаги съм искала да ги опитам...
Пробвай ги, преди да са се стоплили.
Много ви благодаря. Никога не съм говорила толкова.
Беше впечатляващо. - Извинявам се за стридите.
Няма проблем. Благодаря.
Отдавна не се бях забавлявал така.
До скоро.
Ехо?
Съобщение от рецепцията. - Г-жата е неразположена. Ще й предам.
За вас е, г-це.
Благодаря.
Какво искат?
Бяха от рецепцията.
Чудеха се как сте.
Как успя да избягаш? - Казах, че имам урок по тенис.
Постоянно се оплакваше от играта ми. - Колко подло.
Къде искаш да отидем? - Където и да е.
Сигурно искаш да видиш някое място.
Да, но е доста далеч. - Добре, бих подишал малко чист въздух.
Това 3.5 литрово Бентли ли е? - Да.
Откъде знаеш толкова за колите? - Баща ми ги обожаваше.
Кога починаха родителите ти?
Преди две зими от грип.
Майка ми почина от грип.
А баща ми четири дена по-късно.
Дали човек може да си отиде от разбито сърце?
Това беше неразумно. Съжалявам. - Не.
Всичко е наред.
Всичко е част от плана.
Тук има кактус, присъщ за Мексико, който израства до 18 метра.
Живее до 200 години, но не цъфти до 70-та си.
Къде научи това? - Прочетох го някъде.
Всичко, което знам, е от книгите.
Още не съм изпитала нищо, но смятам да го направя, преди да остарея.
Виж!
Бил ли си тук и преди?
Преди години на медения ми месец.
Как съпругата ти... - Моля те...
Да не говорим затова.
Г-н де Уинтър?
Хайде. - Не, не мога.
Можеш. Знаеш как, нали?
Да.
Добре, ако не си се учила от някоя книга.
Ще ми разкажеш ли за Мандърли? Чух, че е красив.
Така е. Той е повече от къща. Това е животът ми.
Предаван е от баща на син от векове.
До сега.
Ако аз умра без наследник, ще го наследи сестра ми.
Синовете й са хубави момчета, но те не са де Уинтър.
Пристигнахме. - Благодаря, че ни докара благополучно.
Да не си забравиш нещата.
Сър, помогнете ни?
Това искам от вас.
Бихте ли взели тази чанта?
Едно, две, три.
Остави я, моля те. - Разбира се, съжалявам.
Остави ключовете на камериера. Лека нощ.
Здравей.
Сестрата си тръгна преди час.
Треньорът по тенис имаше късен свободен час.
Упражнявах сервиса си.
Урок по тенис в тъмното?
Да.
Ребека от Макс. Макс от Ребека.
Глупачка.
Защо да гледам в книгата му?
За вас от г-н де Уинтър.
Обяд в "Кап ди Лей"
За мен, благодаря.
Излизам. - Какво си облякла?
Всичко ти се вижда.
Носиш ли някакво бельо? - Да, разбира се.
Опитвам да рисувам красиви къщи.
Тази тенис ракета не ти трябва.
Г-це?
Благодаря.
Какво правиш? - Ще видиш.
Представи си да съхраниш спомен в бутилка като парфюм.
И когато поискаш да я отвориш
да преживяваш отново този миг.
Какви спомени от твоя живот искаш да съхраниш?
Всяка минута от тази седмица.
Няма да я забравя.
Може да изхвърлиш спомените, които не си искала.
"Ела да се повозиш." "Обяд в Кап?"
"Плаж?"
Обичам това крайбрежие.
Толкова е красиво.
Я виж ти! - Какво гледаш?
Ами... - Дай да видя.
На твое място не бих го направил.
Добре е, че не...
Извинявай. - Няма проблем.
Хайде да поплуваме.
Хайде.
Влез! - Не!
Защо? - Не искам!
От какво се страхуваш? - Студено е.
Водата е ледена. - Не, прекрасна е.
Усещам я. Ужасно е студена.
Ела! - Не, ще изпия шампанското.
Не ме е грижа! - Боже, какво ме караш да направя.
Станала сте.
Радвам се, че сте по-добре. Къде е сестрата?
Освободих я.
Виждам, че си плувала след тениса.
Да.
Хайде, бързо си изсуши косата.
Ще слизаме ли за вечеря?
Аз да. Кажи на портиера да ни запази места за влака утре.
Може да започнеш да си приготвяш нещата.
Утре? - Били отплава за Ню Йорк в събота.
Може да хванем същия кораб.
Писна ми до смърт от Европа.
Не ме гледай като давещ се плъх.
Бързо ще свикнеш с Ню Йорк.
Много момчета и силни вълнения.
Всички от твоята класа.
Наистина ли си помисли, че хората няма да говорят?
Най-добре се отдръпни.
Всеки знае, че той почти не изгуби ума си след смъртта й.
Случи се толкова внезапно.
Наистина ли мислиш, че е влюбен в теб?
Беше едно развлечение, това е.
Ще отидем в Ню Йорк.
Ще намериш пътя си.
Ще забравиш всичко.
Повярвай ми, ще забравиш.
Един момент.
Г-жа Ван Хопър заминава. И аз трябва да тръгна.
За какво говориш? - Днес. Исках да се сбогувам.
Защо не ми каза? - Защото тя го реши снощи.
Заминаваме за Париж да се срещнем с племенника й.
След това отиваме до Шербур и оттам отплаваме за Ню Йорк.
Не трябва да плачеш. Дай ми минутка да помисля.
Не мога да остана дълго. Тя ме чака долу.
Ела с мен. - Какво?
В Мандърли.
Като твоя секретарка? - Не.
Като моя съпруга.
Искам да се омъжиш за мен, малко глупаче.
Не мога да дойда в Мандърли. - Можеш.
Каза, че искаш да видиш света.
Мандърли е най-хубава част от него.
Разбира се, че е долу. Къде другаде може да е.
Трябва да тръгнем след 20 минути, за да хванем влака.
Аз ще й кажа. - Трябва ли да отидем?
Трябва. Нямам търпение. - Точно това чакам.
Не се тревожи.
Кой е пък сега?
Това е най-хубавата новина, която съм чувала.
Чакайте да кажа на приятелите си.
Какви са плановете ви? Трябва да знам всичко.
Ще се оженим тук. Меденият ни месец ще е тук.
След това отиваме у дома в Мандърли. - Божичко!
Чували ли сте нещо по-романтично? "У дома в Мандърли."
Божичко, като от приказка.
Ще отида да се уверя, че куфарите ти няма да се окажат на влака.
Побързай. - Всичко ще е наред.
Върви, с нея имаме да си говорим.
Божичко, бързо действаш.
Прави ли си неща, които не трябва?
Не знам какво имате предвид.
Ти нямаш семейство, на което за щастие да обясняваш.
Аз вече не нося отговорност.
В Мандърли ще имаш доста работа.
И честно казано, не мисля, че си подходяща за там.
Мога да се науча. - Нека ти кажа нещо, скъпа.
Щом хванеш един мъж между краката си, той не се задържа за дълго.
Сбогом, г-жо Ван Хопър.
Жени се за теб, само защото не иска да продължи да живее
в онази голяма стара къща с призрака й.
Аз не вярвам с призраци.
Боже, мразя, когато го правите.
Благодаря, че запази тайната.
Познавате я, сър.
Има начин, по който нещата в Мандърли се случват.
Скъпа, това е Фрит. - Здравейте.
Да направим нещата подобаващо.
Г-жо Денвърс. - Добре дошли в Мандърли.
Здравейте, приятно ми е...
Благодаря. - Чаят е готов.
Денвърс ръководи къщата.
Не се тревожи. Не е толкова страшна, колкото изглежда.
Максим, прекрасно е.
Спри.
Ето го и него. Скитникът се завърна. Радвам се да те видя.
Как беше пътуването?
Доста съдбоносно, както се оказа. Франк Кроули, г-жа де Уинтър.
Радвам се да се запознаем. - Благодаря.
Франк е управителят на имението. Къщата щеше да се разпадне без него.
Преувеличава. Не му обръщай внимание.
Не обичам да досаждам, но спешно ми трябват някои подписа.
Обещавам да ти го върна веднага.
Тръгваме ли? - Да.
Денвърс, покажи къщата на г-жа де Уинтър.
Няма проблем. Ще изчакам. - Не ставай глупава.
Върви, ще те настигна.
Имението е собственост на семейството над 300 години.
Първоначално е било подарено от Хенри VIII.
Удивително е.
Ако има гости, може да използвате гостната.
Не забравяйте да кажете на Фрит да запали камините.
Г-н де Уинтър предпочита да пие кафето си тук в библиотеката.
Радвам се, че сте тук. Няма да мога да запомня всичко.
Няма да го разочаровате, ако това ви тревожи.
Родът де Уинтър съществува от времето на Тюдорите.
Коя е тази?
Това е Карълайн де Уинтър. Лелята на г-н де Уинтър.
Удивителна е.
И първата жена имаща право да бъде лекар в Англия.
Това е една от любимите му картини.
Къде спят всички?
Прислужниците на тавана, мъжете долу, като в другите имения.
Никога не съм виждала такава къща.
Извинете. Мислех, че сте била камериерка.
Спалнята на господаря е в източното крило.
Много хубав десен.
Това е Кларис. Ще се грижи за вас, докато прислужницата ви дойде.
Нямам прислужница, но ще се справя и без такава.
Ще разберете, че ви трябва.
Може Кларис да заеме позицията.
Морето не може да се види оттук. - Не може.
Ако г-н де Уинтър попита за стария си гардероб,
кажете му, че няма да пасне тук.
Стаята в това крило е по-малка.
Значи това не е предишната му спалня? - О, не.
Стаята на г-жа де Уинтър беше в западното крило.
Стаята е чудесна. Ще е жалко да стои празна.
Стаите за гости не стоят дълго време празни.
Доста се забавлявахме, докато г-жа де Уинтър беше жива.
Балът в Мандърли беше голямо събитие.
Оставям ви с Кларис.
Задай ми един въпрос.
Какъв?
Какъвто и да е.
Нямам тайни от теб.
Така трябва да е, нали сме женени.
Всички бракове си имат своите тайни.
Може да говориш с мен за нея, ако искаш.
Лека нощ, скъпа.
Максим?
Остави го.
Опасно е да будиш сомнамбул.
Няма нищо тревожно, но конюшните се нуждаят от ремонт на покрива,
защото керемидите са повредени.
Добро утро, скъпа. Добре ли спа?
Да.
Ела.
Как е в новия дом? - Много добре, благодаря.
Добре.
Ще се видим там, нали?
Няма да се бавя. - Г-жо де Уинтър.
Г-н Кроули. - Просто Франк.
Трябваше да стана по-рано. Можеше да закусим заедно.
Няма проблем.
Знаеше ли, че ходиш на сън?
Наслади се на закуската си.
Джаспър!
Къде отиваш, Джаспър?
Джаспър, къде отиде?
Извинете, че ви безпокоя...
Кларис, виждала ли си г-н де Уинтър?
Имаш ли лепенка? Порязах си ръката?
Нека видя. - Добре съм.
Тъй като сте тук, може ли да одобрите менюто за днес?
Подходящо е.
А сосът за печеното телешко месо? - Изглежда чудесно.
Оставила съм празно място, виждате ли?
Г-жа де Уинтър беше доста придирчива към сосовете.
Добре.
Ще вечеряме по вкуса на г-жа де Уинтър.
Много добре, г-жо.
Готово. - Благодаря.
Всичко наред ли е, скъпа?
Мислех си да поръчам ново бельо от Лондон.
Нещо дантелено и нова пижама.
Кога съм се оплаквал от това, с което си облечена?
Хубаво е да сме само двамата, нали?
Сякаш сме се върнали на меден месец.
Липсва ми. Шофирането, пътуването, кафетата?
Да видим някой забавен стар хотел, в който да останем.
Това не е истинският живот, скъпа.
Джаспър! - Ще го доведа.
Остави го. Ще се прибере сам.
Много е стръмно. Ами ако падне? - Казах ти да го оставиш.
Джаспър.
Джаспър!
Джаспър, ела тук!
Джаспър!
Джаспър, излез от там.
Джаспър, ела тук.
Добре, ще намеря да те вържа с нещо.
Ехо?
Тук няма нищо.
Не знаех, че някой живее тук.
Аз живея в къщата на пазача.
Търся раковини от предобед.
И ти ли търсеше раковини?
Не.
Трябваше ми нещо, с което да вържа кучето. Тръгвам веднага.
Не е твое. - Не.
На г-н де Уинтър е. - Не, това е нейното куче.
Тя вече не идва тук.
Отиде в морето, нали?
Удавила се е.
Ти не си като нея.
Хайде, Джаспър.
Не съм ти казал нищо, нали?
Хайде, Джаспър.
Знам защо не искаше да слезеш тук.
Откъде можех да знам?
Как да знам нещо, което не ми казваш?
Трябваше да е заключено. - Имаше някой вътре.
Вероятно синът на пазача, Бен. Безобиден е.
Максим...
Това е в Италия. - Ето го и него.
Тази е точно след сватбата.
Хубава семпла рокля.
Макс беше прав. Не си това, което очаквах.
А ти изглеждаш по-добре.
Не си толкова измъчен. - Моля те.
Глупости! Всички знаеха, че беше пълна развалина преди шест месеца.
Ето, бабо, видя ли тези?
Виж, не са ли чудесни?
Тези са от сватбата.
Какво е това, което чувам, че не ловуваш?
Боя се, че не мога да яздя. - Но трябва.
Иначе ще изпуснеш цялата забава. Ела при нас, аз ще те науча.
Тя е най-добрата ездачка в страната. - Млъкни, Джайлс.
Сестра ми може да се шокира, че не всеки споделя идеите й за забава.
Каквито и да са те, тя има право да го има.
Мислех си да възобновя бала.
Каква чудесна идея.
Това не сме го обсъждали.
Не се отчайвай.
Ти го обичаше.
Може да го организираш в чест на новата си невеста.
Добре.
Значи е решено. За новата ни домакиня.
За новата ни домакиня.
Ще останеш ли в Мандърли, скъпа? - Тя живее тук.
Бабо, запознахме ви. Тя е съпругата на Максим.
Не, не е.
Това не е тя.
Какво глупаво схващане.
Новините за бала са добри.
Мина твърде много време. - Теб не те помня.
Не, аз...
Не сме се срещали.
Максим, кое е това дете?
Боже. Да заведем баба у дома.
Какво сте направили с Ребека?
Остави. - Не, разбрах!
Това е от цветната стая. Дано да е добре.
Извинявам се. Забравих колко много баба обичаше Ребека.
Тя беше от онези ужасно досадни хора, неустоими за всички.
За мъже, жени, деца, животни,
с които ние простосмъртните, не можехме да се мерим.
Една от порцелановите статуи е изчезнала от всекидневната.
Г-жа Денвърс настоява момчето да бъде уволнено.
Коя статуя? - Не сме сигурни, сър.
Денвърс! - Всичко наред ли е?
Да. Нещо е изчезнало от всекидневната.
Денвърс! - Какво е изчезнало?
Защо мислите, че Робърт го е взел?
Този порцелан е много скъп, сър.
Тогава кой, Фрит?
На прислужницата не й е позволено да влиза там, само аз мога.
Когато г-жата беше жива, подредихме заедно тази стая.
Аз бях.
Аз я счупих.
Беше инцидент. Падна.
Ето. Робърт, отърва се.
Къде са парченцата, г-жо?
В чекмеджето на бюрото.
Изпратете ги в Лондон. Вижте дали може да се направи нещо.
Разбира се. Ако пак се случи нещо такова,
нека г-жа де Уинтър ми каже сама.
Приключихме ли?
Франк. - Г-жо де Уинтър.
Мислех, че заминахте за Лондон с Макс.
В Лондон ли е? - Да.
Да се погрижи за някои документи.
Помоли да сложа катинар тук. Едва не ви заключих.
Срамота.
Това място ще се превърне в разруха.
Вече няма лодка.
Макс не обича да плава.
Бен каза, че тя се е удавила.
Съжалявам, предполагах, че знаеш.
Не.
Времето беше ужасно.
Дори и за нея. Тя беше отличен плавател.
Лодката потъна.
Така и не я откриха.
Изплува край Еджкъмб два месеца по-късно.
Два месеца? Боже!
Горкият Максим.
Сам го закарах, за да идентифицира тялото.
Знаеш ли, не трябва да мислиш постоянно за миналото.
Ти си подходяща за Макс. Той е променен.
Сигурно е била много изплашен.
Съвсем сама там.
Тя не се боеше от нищо.
Може ли да те попитам нещо? Обещай да кажеш истината.
Не е много честно. Не знам какво ще ме питаш.
Ребека беше ли красива?
Да.
Предполагам, че беше...
Най-хубавото създание, което съм виждал през живота си.
Красиво е, нали?
Пазя го така, както беше.
Сякаш тя си е тръгнала за малко.
Стреснахте ме.
Това й беше любимо.
Приготвих й го онази вечер.
Хайде, подръжте го.
Докоснете го.
Тя нямаше прислужница. "Не искам друга, освен теб, Дани."
Виждате ли колко висока беше тя?
Можеше да облече всичко с фигура като нейната.
Решех косата й всяка вечер.
"Хайде, Дани, време е за прическа," казваше тя.
Заставах зад нея
и я сресвах в продължение на 20 минути.
Тази огромна черна коса.
И той се включваше.
Обичаше да го прави за нея.
Обличаха се за вечеря, гостите чакаха долу.
"По-силно, Макс!"
А той избухваше в смях.
Той винаги се смееше така.
Реши ли ви косата?
Не.
Г-жо Денвърс,
г-н де Уинтър ли ви накара да запазите стаята така?
Не е нужно. Тя все още е тук.
Усещате ли я?
Чудя се какво ли мисли за вас.
Взехте мъжа й, използвате името й.
Ще иска да е щастлив. - Той никога няма да е щастлив.
Тя беше любовта на живота му.
Максим?
Добро утро, г-жо.
Боже, одраскала сте се.
Изпуснахме ли те?
Здравейте, вие сигурно сте новата г-жа де Уинтър.
Мисля, че е станала грешка. Г-н де Уинтър е в Лондон.
И ви е оставил сама?
Не се ли бои, че някое парвеню може да ви отведе?
Аз съм Джак Фавел. Как сте?
Искате ли да оставите визитката си?
Учтиво ми казвате да се разкарам. Мила сте.
Не се тревожете. Отбих се да видя Дани.
Тя ме покани на чай.
Ужасно подраних. - Г-жа Денвърс?
Затова реших да се помотая наоколо,
в противен случай може да ме смъмри.
Г-н Фавел? Къде отивате?
Извинете, г-н Фавел!
Филипа!
Спокойно, Старлайт.
Пълен си с енергия, а аз те пренебрегнах.
Това не е изненада.
Само Ребека можеше да те укроти, нали?
Познавал сте Ребека?
Беше ми братовчедка.
Да вземем един от конете и да се поразходим.
Не мога да яздя. - Аз мога да ви науча.
Или имате нещо по-интересно за вършене?
Как да...? - На три си прехвърлете крака.
Едно, две, три.
Подайте ми стремето. - Добре.
Няма да бързаме много.
Точно така.
Как се чувствате?
Сега вие хванете юздите. - Добре.
Отпуснете се.
Точно така. - Тук в скута.
Много е важно да стиснете бедрата.
Нека звярът знае, че сте тук.
Ще имате мускулна треска тази вечер.
Сега се движете с мен. Готова ли сет?
Добре.
Скъпа, нека ви питам нещо?
Макс, говорил ли е с вас за инцидента?
И не ти е споменал за пътуването на Ребека до Лондон онзи ден?
Не.
Той изобщо не говори затова.
Значи не знаете дали я е видял, когато се е върнала онази нощ,
преди да излезе с лодката?
Не.
Имаше нещо, което тя искаше да ми каже.
Нещо много важно.
Това, че не знам какво беше...
Наистина е трудно.
Не се справям добре като измамник, нали?
Върнете се и питайте Максим.
Бих го направил.
Но ми е забранено да идвам тук.
Най-добре не споменавайте, че днес съм бил тук.
Мислех, че сте приятели. - Не.
Не бих искал някой от нас
да налети на лютия му нрав.
Не знам за какво говорите.
Рано е още.
По-добре да не карам Дани да чака. Знаете каква е.
Защо го поканихте?
Джак Фавел.
Поканихте го на чай,
знаейки добре, че г-н де Уинтър му е забранил да идва тук.
Сигурно има някаква грешка, г-жо.
Не съм виждала г-н Фавел повече от година.
Не ме е грижа какво е казала на Фрит.
Г-н Фавел ми каза, че тя го е поканила тук.
Сигурно тя те е накарала да отидеш да яздиш с него, нали?
Мога да обясня! - Какво да обясняваш!
Щях да ти кажа.
Как си го завела до навеса за лодки?
Да му се покажеш с новите си нощнички.
Как може да си го помислиш?
Нямаше да го пусна ако знаех, че това ще те разстрои.
Моля те, обичам те.
Дали? - Г-жа Денвърс го е поканила.
Не искам да слушам повече за Денвърс!
Влез.
Г-жо Денвърс.
Дойдох да ви кажа, че ви освобождавам.
Г-н де Уинтър съгласи ли се? - Решението е мое.
Вижте...
Грижа се за Ребека от малка.
Дойдохте тук заедно, когато тя се омъжи.
Бях нейна приятелка.
Някой, с когото да споделя тайните си.
Такава връзка не може да бъде разрушена.
Не може да се замени. Сгреших като очаквах това от теб.
Ще намерите друго имение.
Няма.
Жени като мен се омъжват или постъпват на служба.
А аз съм твърде стара и за двете.
Ще ви осигурим.
Не става въпрос за пари.
Това не беше работа за мен. Ребека беше моят живот.
Да. - Съжалявам, ако съм ви предала.
Не съм искала да ви разочаровам.
Изглеждахте толкова решена да правите нещата по вашия начин.
Всичко това е ново за мен.
Имението, персонала.
Считах, че г-н де Уинтър се надява да ми помогнете.
Не сте искали помощта ми.
Ами ако я поискам сега?
Извинявай.
Постъпих като идиот. Вината не е твоя.
Знам.
Много съжалявам.
Отлично, г-жо. Ще ги отпечатам незабавно.
Трябва да пуснем "Воче" в Лондон преди петък,
ако искате те да направят костюма ви.
Да, боя се, че там ударих на камък.
Вие ще бъдете най-важната дама на бала.
Изберете нещо, имайки това предвид. - Да.
Бъдете уверена. Нека видят естествената ви красота.
Г-жо?
Ако не прекалявам...
Г-жа Денвърс каза, че още не сте решила какво да облечете.
Чудех се, дали бихте искала една идея.
Да, моля те, седни.
Старите картини в галерията.
Изобразени са с най-хубавите костюми.
Особено дамата с червена рокля.
Брилянтен избор.
Кларис ми каза.
Ако мога да кажа, достоен избор за господарката на тази къща.
Извинявам се.
Ще ги отнесете ли на г-жа Денвърс?
Уверете се, че има всичко. - Добре.
Добре дошли.
Малко е ветровито, Франк.
Надявам се да не завали. Боже!
Долу ръцете! Недей!
Ще съсипеш изненадата. - Знаеш, че не обичам изненади.
Тази ще ти хареса.
Няма да ме познаеш.
Гордея се с теб.
Не ме карай да те чакам дълго.
Тогава излез, за да мога да се приготвя.
Заповядай.
Не мога. - Не ставай глупава. Няма да те издам.
Махай се! Не може да влезеш!
Гостите пристигат, г-жо.
Кажете им, че г-жата идва веднага.
Много добре.
Какво правиш тук? - Нищо.
Също като старото време. - Хубаво е.
Къде ти е тоалетът? - Това е, Джайлс.
Шампанско. Закъсня, както обикновено.
Какво ти е извинението?
Има паднало дърво край пътя. Трябваше да го преместя.
Не, затова. - Слагам го всяка година.
Най-накрая. Тя идва.
Как сте, г-н де Уинтър?
Това някаква шега ли е?
Разбира се, че не. Това е картината. Мислех...
Върви и се преоблечи.
Какво има?
Върви и се преоблечи веднага!
Не разбирам какво съм сгрешила. - Казах веднага!
Съжалявам, г-жо. Не знаех.
Беше идея на г-жа Денвърс.
Ребека я е носила, нали?
Г-жа Денвърс каза, че г-н де Уинтър и вие ще сте доволни.
Дръж.
Колко несполучливо. - Беше странно, нали?
Не мога. - Глупости, трябва.
Не мога. - Не е толкова зле.
Не разбираш, не мога. Не и след това, което направих.
Откъде можеше да знаеш?
Измий си лицето, а аз ще намеря какво да облечеш.
Трябваше да разбера. - Не трябваше да я обличам.
Стегни се.
Може да седиш тук цяла вечер и да се съжаляваш,
или да слезеш долу с мен и да се забавляваш с мен.
Лицето му...
На нея никога не е говорил така.
Вие сте много различни и ти няма от какво да се срамуваш.
Хайде. Бъди сдържана.
Прояви сдържаност.
Добре.
Това ще свърши работа.
Ще се оправя. - Хубаво шоу.
Ще се видим ли долу?
Да.
Нищо не би ме направило щастлив...
Лорд и лейди Краун, да ви представя г-жа де Уинтър.
Какъв ужасен късмет, че не сте с онази рокля.
Да. - Няма значение. Изглеждате прекрасно.
По-удобно ви е, отколкото на мен в този нелеп костюм.
Не ставай глупава. Изглеждаш божествено.
Максим, аз... - Цялата идея беше грешка.
Не трябваше да те водя тук.
Има моряци и войници, които се върнаха от войната.
Това място тук не е за вас, г-жо.
Максим?
Сега разбираш ли?
Няма да заемеш мястото й. Не можеш.
Ти го направи.
От началото сте против мен. - Не.
Помагах ти. - Измами ме. Планирала си го.
И двете знам, че ти си нищо. Безполезна си.
Не си достойна за него и за това имение.
Той никога няма да те обича.
И защо да го прави?
Обичаше ме. - Не може, защото не ти си тя.
Трябваше да я видиш.
Шестнадесет годишна, върху огромния кон на баща й.
Укроти го.
Докато приключи с него, от него остана само пяна и кръв.
Разочаровах я, като те оставих тук толкова дълго.
Тя няма да го понесе.
"Ще се видим в ада, Дани!"
Ребека е мъртва.
Той ще те остави. Ще се разведе с теб. Тогава какво ще правиш?
Ще си отида. - Къде?
Няма да може пак да се омъжиш.
Не може да се грижиш за имение. Нямаш семейство, което да те подкрепи.
Всичко е наред.
Знам как се чувстваш. Не е толкова лошо.
Ще стане бързо.
Не се плаши. За добро е.
Никой не те иска тук.
Фрит! Робърт! Елате бързо. Риболовният кораб е заседнал.
Доведете беговата охрана. - Идва.
Максим.
Не съм ти казал нищо, нали?
Тя няма да се върне. Рибите вече са я изяли.
Франк.
Ти не трябва да си тук.
В лодката беше намерено тяло. Цветът на косата е същият.
Има гравюри на халката й. Няма съмнение, че е тя.
Не ставай малоумен.
Сигурна съм, че има логично обяснение.
Не мислиш ли, че е странно?
Брат ти разпозна и погреба тялото на непозната жена.
Не мисля, че е странно.
Ако си толкова загрижен, защо не го попиташ сам.
Бих го направил, но никой не го е виждал от часове.
Какво е станало? Защо полицията го разпитва?
Не е бил у дома. Защо? Кога го освободиха?
Да, разбира се, Франк. Благодаря.
Всичко свърши. Тя спечели.
Кой?
Ребека.
Ако откритото тяло е нейно, чие е погребаното?
Не знам. - Максим.
Кажи ми истината.
Не знам, кълна се.
Как се удави тя?
Не се удави. - Не ме лъжи.
Тя не се удави.
Вече беше мъртва.
Лодката й беше повредена. Аз го направих.
Умишлено.
Максим.
Ти не я познаваше.
Никой не я познаваше.
Каза ми на медения ни месец как ще бъде.
Как държи апартамент в Лондон.
За много й мъже. Дори собствения й братовчед.
Моля те, Максим!
Беше й приятно да играе роля.
Идеалната съпруга, знаейки, че няма да се разведа.
Защото я обичаше.
Мразех я.
Мразех жестокостта й.
Както и моята страхливост.
Това, че не мога да се разведа с нея. Не можех да го причиня на фамилията.
Как умря?
Когато се върна от Лондон,
каза, че очаква Фавел да я посети.
Когато влязох тук, тя беше сама.
Изглеждаше различна, бледа.
Срещнала се е с някакъв лекар в Лондон.
Каза: "Ако имах дете от теб, няма да може да докажеш, че е твое."
Не й беше достатъчно да отнеме гордостта ми.
Искаше да вземе името, дома ми, всичко.
Тя каза, "Давай, Макс, направи го."
"Трябва само да натиснеш спусъка и ще бъдеш свободен."
Куршумът я прониза.
Не падна веднага. Стоеше там.
Толкова спокойна.
Почти с облекчение.
След това си отиде.
През цялото това време мислех, че все още я обичаш.
Защо не ми каза?
Не можех.
Толкова се боях да не те загубя.
Отиди в полицията и им кажи всичко.
Ти не си знаела. Нищо няма да ти се случи.
Разбирам, ако не искаш да имаш нищо общо с мен.
Това е твоят избор.
Направил си грешка като си разпознал тялото.
Било е от мъка.
Никой не знае, освен нас. Никой няма да разбере.
Тя не е спечелила, Максим.
Не е спечелила. Няма да й позволим.
Не е нужно да говорите с тях.
Ред в залата! Седнете.
Седнете, сър.
Това е разследване на следователя,
относно откриването на тялото на Ребека де Уинтър.
Понастоящем това не е криминално дело.
Тук сме да установим как е починала г-жа де Уинтър.
Съдът ще изслуша детектив Уелч от полицията в Керит.
Детектив Уелч.
Тялото, което г-н де Уинтър разпозна миналата година,
не е било на неговата съпруга.
Тялото на Ребека де Уинтър е открито на лодката й.
Това ме притеснява.
Както и естеството на щетите по лодката.
Какво са те?
Открихме четири дупки по пода, отговарящи на тези направени с харпун.
Или с метален прът. - Предполагащи какво?
Че лодката е била умишлено повредена.
По мое мнение г-н следовател,
това следствие може да доведе до две присъди.
Самоубийство или убийство.
Жена ви е пътувала до Лондон в деня на смъртта си.
Време е.
В показанията ви заявявате, че жена ви е изглеждала
"замислена и нещастна", когато се е върнала.
Не се отбранявай. Отговаряй спокойно на въпросите.
С каква цел е пътувала?
Нямам представа.
Обичайно ли жена да не обсъжда подобни неща със съпруга си?
Намеквате за проблеми в брака ми?
Опитвам се да разбера как не сте успял
да разпознаете съпругата си миналата година.
Била е два месеца в морето. Носила се е 20 мили.
Беше подута, разлагаща се, ръцете й бяха откъснати,
и не беше останало нищо от лицето й.
Ред в залата!
Бях арогантен и глупав.
Изпуснах си нервите. - Не, беше емоционален.
Ще повярват.
Кой друг знае, че се е срещала с лекар в Лондон?
Ти, аз и лекарят.
Едва ли ще открият някакви физически доказателства.
Не и след толкова дълго време в морето.
Лекарят е всичко, което имат.
Казах на г-н Фавел, че не е добре дошъл, но той настоя.
Благодаря, г-жо Денвърс.
Какво по дяволите искаш?
Още едно уиски и сода би било добре.
Става въпрос за Ребека.
Може да изпратиш жена си да си ляга. - Никъде няма да ходя.
Знам всичко за теб и Ребека. - Така ли?
Знаеш всичко, така ли?
Бляхте близки, Фавел.
Ако те бях хванал тук онази нощ с нея. - Той не е бил тук.
Тя ме покани.
В това е въпросът.
Самоубийство или престъпление, нали така каза човекът.
Да поканиш някого,
не звучи като нещо, което някой би направил,
ако планира да се самоубие, нали?
Това ме побъркваше миналата година.
Но започва да придобива смисъл.
Най-накрая е решила да те напусне. Затова ли я уби?
Нямаш доказателство. Твоята дума срещу моята.
Не.
Твоята дума срещу тази на Ребека.
"Ела в Мандърли, когато получиш това.
Трябва да ти кажа нещо
и искам да те видя възможно най-скоро. Ребека."
Разкарай се от къщата ми. - Не му отвръщай, Макс.
Да, точно така, Макс.
Всъщност, дойдох да ти благодаря.
Беше наистина щедър през годините,
споделяйки жена си с толкова много мъже.
Чудех се, дали може да си опитам късмета с новата.
За този негов гняв ти казах.
Колко искаш?
По-умна е, отколкото изглежда.
Изглежда има петно от кръв.
Горкият аз.
Тя е права.
Аз не съм богат, Макс.
Доста обичах хазарта въпреки това,
но имам начин на живот, на който искам да се насладя.
Мога да пътувам.
10 000 паунда за бележката
и мълчанието ми, когато се явя в съда утре.
Това е изнудване. - Какво правиш?
Обаждам се в полицията.
Да, повикай ги.
Може да ни тикнат в една килия.
Но не за дълго.
Ти може да увиснеш на въжето, Макс.
По молба на инспектор Уелч,
има промяна в делото тази сутрин.
Сега ще изслушаме икономката, г-жа Денвърс.
Ще кажете, че не се случват много неща в Мандърли,
без ваше знание или така да се каже, прав ли съм?
Уверявам ви, че в къщата нещата вървят гладко.
Така сте разбрала за връзката на покойната с г-н Фавел.
Знаех, че са интимни.
Но личните дела на г-жата бяха нейна работа.
Така и трябва. Тъй като нещата са далеч не са нормални,
може да споделите пред съда, какво ми казахте снощи.
Научих за една бележка, адресирана до г-н Фавел.
Насърчих го да я сподели с вас.
Бележка, която г-н де Уинтър е искал да скрие от съда.
Да.
Бележката е покана към г-н Фавел от г-жа де Уинтър да дойде в имението,
нощта, в която моята господарка загина.
Г-н де Уинтър предложи пари в замяна на тази бележка.
Бележката беше от Ребека де Уинтър. - Беше.
Писала му е, че трябва да сподели нещо спешно с него.
Колко предложи г-н Фавел?
10 000 паунда.
Чек.
Написан от г-н де Уинтър в замяна на бележката.
Къде го пише? Имате само чек. Не може да кажете за какво е.
Ред в залата!
Г-жо Денвърс, мислите ли, че г-жа Ребека се е удавила сама?
Не, сър.
В седмиците преди смъртта й,
тя беше изтощена и се чувстваше зле.
Помоли ме да отпусна колана на панталоните й.
Коремът й е пораснал.
Г-жа де Уинтър е отишла в Лондон в деня на смъртта си. Каза ли защо?
Не. - Странно.
Било е нещо много лично, за да го скрие от мен.
Имала е уговорен час при лекар.
Не семейният, а някой доверен.
Далеч от любопитните очи.
Новини за състоянието й, които е искала да скрие.
Но е искала да сподели само с любовника си - Джак Фавел.
Нещастен убиец!
С моето дете! Дано те обесят!
Дано те обесят! Ти уби Ребека!
Има само две възможни присъди. Дано се съгласите, сър.
Няма мотив за самоубийство.
Но очевидно има такъв за убийство.
Следствието се прекратява до започване на криминално разследване.
Дами и господа, заседанието се закрива.
Никой не е над закона.
Махнете си ръцете от мен!
Г-жо Денвърс.
Не казвай нищо. Не могат да го докажат.
Искам тефтера й за срещи, дневници, финанси, всичко.
Видяла се е с онзи лекар и му е платила.
Роу, започни да се обаждаш на лекарите в Лондон.
Имате ли разрешение за обиск?
Г-жо де Уинтър? - Франк!
Трябват ми чековете й, банковите извлечения,
Всичко с име и адреси на лекари.
Ето тук. Знам какво ви трябва.
Трябва ви лекар, ето.
Засрами се.
Срамота, че заемаш страната му.
Не заемам ничия страна.
Ти ли, Франк. Ближеш обувките на г-н де Уинтър всеки ден.
Седиш пред вратата на къщата като кученце всяка нощ.
Ревеш като ученик.
Тя презираше всички ви.
Мъжете в Лондон, тези на партитата в Мандърли.
За нея не бяхте друго, освен играчки.
А защо една жена да не се забавлява?
Моята Ребека си живееше живота, както си искаше.
Нищо чудно, че трябваше да я убие.
Сигурно боли.
Знаейки, че единствената ви приятелка, е отнесла тайната в гроба си.
Съберете си багажа, г-жо Денвърс.
Очаквам да сте си отишла до довечера.
Г-жо? - Извинете, забравих си чантата.
С кого сте се срещала?
Д-р Джон Бейкър.
Благодаря.
Почакайте тук.
Д-р Бейкър, сър. - Добър вечер.
"Денвърс."
Срещам се с много пациенти.
Не я помня.
Може би ще си спомня, когато видя досието й.
Би било по-убедително първо да го прочетете.
Ще направим каквото можем, за да помогнем.
Това не трябваше да е така.
Къде отиде това момиче? - Кое?
Младата дама, която беше тук.
Не е тук.
Ще говоря със секретарката ми.
Може да го е сложила на друго място.
Това момиче може ли да излезе от тук?
Само го прочетох. Не съм променила нито дума.
Ребека Денвърс. Сега си спомням. Беше ужасно.
Това не е истинското й име. Тя не е била бременна.
Защо е ползвала фалшиво име?
Защо ще дойде чак до Лондон, за да се види с вас,
а не със семейния й лекар?
Може да е искала да спести новините на семейството си.
Че детето не е било от съпруга й? - Инспекторе, аз не съм гинеколог.
Не съм и акушер. Аз съм онколог.
Лекувам рак на половата система.
Подуването на корема, умората са честите симптоми.
Тя е имала рак.
Това е искала да каже на Джак Фавел.
Това не доказва, че се е самоубила. - Не е искала да страда.
Да, тя ми го каза.
Ракът й беше доста напреднал, когато я диагностицирахме.
За първи път я прегледах април.
До май беше твърде късно за лечение.
Оставаха й седмици, а болката щеше да е непоносима.
Как го е направила?
Взела е лодката си и я е повредила.
Удавила се е.
Извади късмет, Макс.
Обзалагам се, че мислиш, че победи.
Законът не може да те застигне, но аз мога.
Има ли да кажеш още нещо?
Ако има, по-добре го кажи сега.
Знаеш ли защо я мразя толкова?
Заради това, което взе от теб.
Завинаги си отиде онова забавно, младо изражение, което обичах.
Вече не си същият човек. - Не я мрази затова.
Какво гори? За Бога, това е Мандърли.
Колко души има в къщата?
Добре ли си, какво стана?
Видях я. - Кого си видяла?
Г-жа Денвърс.
Къде е тя? - Отиде към къщата за лодки.
Г-жо Денвърс, моля ви!
Моля ви, елате.
Помоли за помощта ми. Ето ти я.
Г-жо Денвърс, моля ви.
Той уби единствения човек, когото обичах.
Не мога да ти оставя Мандърли.
Имението беше наше.
Не е нужно да го правите.
Знам, че ще останеш с него. Но няма да узнаеш щастието.
Напротив.
Снощи сънувах, че съм се върнала в Мандърли.
Сънувах г-жа Денвърс и Ребека.
Но тази сутрин се събудих и оставих мъртвите в миналото.
И докато седя пред огледалото в задушната ни малка стая в Кайро,
още една спирка в търсенето на истинския ни дом,
виждам жената, която съм сега.
Знам, че направих правилния избор.
Да спася единственото нещо, за което си струва да минеш през огъня.
Любовта.