Преди да почине, дъщеря ми роди син на Лорд Беласис.
Къде е това момче? - Вече е мъж.
Името му е Чарлз Поуп.
Ще запазите ли тайната?
Защо да афиширам срама на мъртвия си син?
Стивън и Грейс ще идват довечера.
Ще искат пари. - Мария Грей не е ли добра партия?
Добър ход за нея. Ти си бъдещия Граф на Брокенхърст.
Мъжът, за който говорихме...
Чарлз Поуп? - Именно.
Нека представя г-н Поуп.
Добър вечер и на двете! - Поздрави Джон, скъпа.
Вие сте мъж, на когото бих казала какво ли не.
Аз съм доста обикновен. - Не и според Лейди Брокенхърст.
Искате да се досетят.
Да се досетят, че е син на Едмънд в наше присъствие.
Мислех, че си заспал. - Каква ужасна вечер!
Беше забавно! Гостите бяха на ниво.
Беше отвратително! Ти също допринесе!
Заглеждайки онзи парфюмиран примат!
Свободна си, Спиър. Ще те повикам после.
Какво те тревожи?
Кой е този Поуп? Откъде се взе?
Защо татко инвестира в бизнеса му, а не в моя?
Ти нямаш бизнес. - Да инвестира в мен!
Защо Лейди Брокенхърст го развява като трофей?
Как той е успял, а тя дори не ни забелязва?
Горкичкият ми.
Каква е връзката между Джон Беласис и домакина ни?
Баща му, преподобният Беласис, е малък брат на Лорд Брокенхърст.
Също му е и наследник, но всичко ще отиде при Джон.
Старият лорд е по-корав от малкия си брат.
Джон Беласис е следващият… - Граф на Брокенхърст.
Синът им почина при Ватерло. Нямат други наследници.
Добре ли си прекара? - Да.
Но съжалявах да чуя, че Джон не обича да пътува.
Напротив, обича из Европа. Не по изгарящите тропици.
Не го обвинявам, аз съм същата.
Предполагам. - Двамата си подхождате.
Знам, че наистина го вярваш.
Лека нощ, мамо.
Защо г-н Оливър беше ядосан? - Винаги си намира повод.
Значи не заради господина, който сте харесала?
Г-н Беласис? Не е заради това.
Но сте го харесала? - Защо?
Питах се дали пак ще го видите.
Лека нощ, Спиър.
Изглежда, всички се забавляваха, Ваша Милост.
Мина добре. - Не е ли чудесно като си заминат?
Човек не може до безкрай да говори за здравето си
или да се очарова от бремеността на Кралицата.
Кой беше младежът с памука?
Какво търсеше тук? - Г-н Поуп ли?
Поуп ли беше? Стори ми се симпатичен.
Доста по приятен от дамите, до които ме настани.
Защо беше в приемната ни? - Защото го харесвам.
Откъде го познаваш?
Благодаря, Доусън. - Да, г-жо.
Мария Грей се е разхубавила. Беше все вглъбена в книгите си.
Сега е доста чаровна. - Джон е късметлия.
Дано я заслужава. - С майка й носеха нови рокли.
Знаеха, че Джон ще дойде. Не искаха да се изложат,
особено пред него.
Едмънд щеше да е на 48 сега.
Да, наистина.
Както и да е…
Лягам си. Предстои натоварен ден.
Лека нощ, скъпи.
Чарлз се е досетил. - Не е.
Тя го покани до нея. Всички забелязаха.
Все едно го обяви във вестника.
Искаше да му е комфортно. - Искаше да го забележат.
Защо иначе да го прави?
Откога двамата поддържате връзка?
Мислиш ли, че не му е казала?
Хора като него не ги канят да разфасоват фазани в Белгравия.
Скъпи… - Признай!
Хора като Чарлз Поуп не вечерят до Графиня Брокенхърст.
В обичайна ситуация, не би го и погледнала
Ако мислиш, че ще позволя да ме виниш, не си прав.
Ти също си виновен! - Аз? С какво?
Установил си връзка с внука ни. Познаваш го!
Дори работите заедно, а ти го криеш от мен.
Ан, бъди разумна! - Аз го отдадох,
защото ти се страхуваше че няма да ни канят по приеми.
Лъгал си ме по такъв грозен и груб начин.
Държанието на Лейди Брокенхърст не извинява постъпката ти.
Беше време да узнае. Трябваше.
Сега се махай и ме остави да спя.
Сантиментите ти ще унищожат всички ни.
Когато нарекат София… пропаднала жена.
Когато всички врати се тръшнат в лицето ни.
Само ти ще си отговорна.
Трябва и ние да ги поканим. - Кого?
Лорд и Лейди Брокенхърст. - Не бъди глупава.
Защо да е глупаво? Поканиха ни, редно е да върнем жеста.
Не биха приели.
Татко излезе рано. Още преди да сляза.
Зает е с подготовката за срещата с г-н Къбит.
Възнамерява да го пита за възможности за Оливър.
Какви ли?
И за вас, г-жо Оливър.
От кого е?
Стара съученичка на посещение в Лондон.
Ще посещава Националната Галерия.
Иска да се срещнем там. - Колко приятно.
Да те придружа ли? - Да не те ангажирам с чужди клюки.
Ще взема Спиър.
Може ли да се присъединя? Трябва да й пришия това днес.
Интересно какво казвахте онзи ден.
За правенето на добри избори и цената на лошите.
Не знам колко право на избор имаме тези дни.
Ние сме на дъното, те на върха.
Харесваш господарката, нали? - Просто работя за нея.
Май не ти харесва да прислужваш.
В това няма съмнение. Как да ми харесва?
Унизявам се и лъжа, че е приятно да робуваш.
Какво му е за харесване? - Защо не се захванеш с друго?
Какво например, г-жо Спиър?
Да помагам в някоя просмукана от зарази болница? Не!
Жените сме набедени, както и да го погледнеш.
Е, аз ще се подсигуря. - Как точно?
Ако нещата се подредят, за мен ще има облаги.
Какви? - Рано е да се каже.
Каква приятна изненада. Тъкмо щях да излизам.
Значи съм те хванал навреме.
Какво ти има на лицето? - Поряза ме счупен прозорец.
Ти ли го счупи?
Не.
Три дами.
Мисля да се откажа. - Не можеш, партньори сме.
Сега ще победим. - Победа? Знаеш ли какво е?
Извинявай, Беласис, тръгвам. - Ще те последвам, Бъртън.
Блек, трябва да ми позволиш един реванш!
Блек! Само още една игра!
Ваше Благородие… - Брат ми е с титла, аз нямам.
Ще се наложи да поговорите с него.
Така…
На какво дължа честта?
Изглежда имам малък проблем. - Колко малък?
Около 1000 паунда. - 1000 паунда?
Наистина ли са 1000? - Наистина.
И двамата сме джентълмени.
Аз съм много учтив и разбран човек.
Имаш два дни да събереш парите.
Не бих молил, но… - Работата е, че постоянно молиш.
Станало ти е навик.
Не помня кога за последно си идвал без да молиш.
Отговорът е “не”.
Два дни! - Боже мой…
Как така “не”? - Няма да ти дам.
Ясно ли е? Не и този път. - Налага се!
Брат съм ти, трябва да ми дадеш. - Да беше мислил по-рано.
Проиграл си пари, които нямаш. Това са последствията.
Не съм ги проиграл, друго стана. - Знаем, че лъжеш.
Как смееш да ме обвиняваш! Аз съм духовник!
Няма да ти покривам повече борчове.
Имаш прилични приходи от наследството и църквата.
Жена ти също ти дава. Живей според възможностите си.
Как смееш? За кой се мислиш?
Понеже си малко по-голям, всички облаги и пари са твои.
Не всички пари. - Не е ли несправедливо?
Така е, но това е системата, в която живеем.
Един ден Джон ще наследи. Моят син, не твоят!
Всичко ще е негово.
Нека ти напомня, че тогава ти ще си мъртъв,
и няма да има нужда да поощрява пороците ти.
Приятен ден, братко!
Божичко, Стивън!
Изплаши ме до смърт! Какво правеше там?
Нищо.
Помниш ли г-н Поуп от приема онзи ден?
Да, много добре. Дошъл е на чай?
Да, разказа ми за плановете си. Има памукова мелница в Манчестър.
Интересуваш се от памукопроизводство?
Лейди Брокенхърст ме насърчава. - Така ли?
Да, отнех му достатъчно време.
Благодаря за чая и гостоприемството.
За нищо. Беше ми изключително приятно.
Скоро ще ви пиша. - Благодаря, каквото и да решите.
Изглеждате много самодоволоен.
Лейди Мария Грей, ако не бъркам. - Същата. А вие сте г-н Поуп.
Откъде знаете титлата ми? - Поразпитах домакинята.
Боже, да се чувствам ли поласкана?
И защо, ако не възразявате, подскачате така весело?
Вълнувам се за бизнеса си. Би ви отегчило.
Откъде знаете? Мъжете смятат, че жените знаем само клюки и мода.
Извинете, не очаквах памуковите инвестиции да ви вълнуват.
Аз ще преценя, г-н Поуп.
Разкажете ми за вашия памук, пък ако се отегча,
ще сподавя една явна прозявка, за да ви дам знак.
Приемам предизвикателството. Накъде отивате?
Лондонската Библиотека. Обмислям членство.
Г-н Карлаил, познат на мама, шумно възпява съдържанието й.
Надминавало Британския Музей, което дълбоко ме съмнява.
Раян е камериерката на мама. Придружава ме.
Мисли, че мама няма да одобри да ни виждат заедно.
Права ли е? - Вероятно.
А вие накъде? - Да надникна бързо в офиса.
Къде се намира? - Кв. Бишопгейт, до центъра.
Ще повървим с вас. Библиотеката ви е на път.
По пътя ще ми обясните бизнеса по възможно най-забавен начин.
Кой беше това? - Херцогиня Бедфърд.
Можеше да я познавам, ако ме бе завела на чай.
Беше приета от Лейди Брокенхърст. И това е начало.
Какво ще правиш днес? - Ще пробвам нова рокля.
Може ли да взема каретата? - Разбира се, няма нужда да питаш.
Трудно се запълва време, ако нямаш нищо за правене.
Много филосовско.
Не съм толкова глупава, за колкото ме мислиш.
С какво би запълнила времето? - Деца и обществени прояви.
Вместо това се занимавам с рокли, бродериии, дарения,
и се надявам на удовлетворение.
Не ти е приятно да повдигам темата за бебе,
но ако има нещо… - Недей, опитала съм всичко.
Не мога да имам деца.
Джеймс, радвам се да те видя! - Г-н Къбит.
Уилям, хубаво посрещане.
Мина ли покрай Реформаторския клуб? Не е ли чудесен?
Г-н Бари е доста умен. - Политиката му е съмнителна.
Допуска прекомерно либерали, но работата му е добра.
Получи ли членство тук? Отдавна те предложих.
Не знам статуса на молбата. Чух, че чакащите са много.
Членовете по наследство са с приоритет.
Ще стане. Две вина “Мадейра”, моля.
Не знам, аз съм само бизнесмен без произход.
С Томас също нямаме синя кръв. - Но сте признати личности, аз не.
Ще са късметлии да те имат. - Надали виждат така нещата.
Да поговорим за Кучешкия Остров. Какво знаеш?
По-големи докове, нови занаяти, къщи за работниците.
Именно- грънци, цимент, тухли. Мръсна работа, но някой я върши.
Къщи и за чиновници, счетоводители, с късмет и някой мениджър.
Накратко, ще преобразим мястото, ще изградим нова общност.
Дали има…позиция за Оливър? Много би му харесало.
Оливър? - Синът ми.
А, този Оливър.
Мислех, че строителството не го влече. Нямам против да се присъедини,
но проект, като този, надали е по силите му.
Много е въодушевен и силно заинтересован.
Въпреки това, веднъж не попита за Блумсбъри, Белгравия,
или който и да проект.
Невинаги го бива да…се изразява. - Разбирам.
Пътищата ни се разделят. Вие натам, аз натук.
Много добре, но печелите. Веднъж не сподавих прозявка.
Побързайте, или библиотеката ще затвори.
Би ми харесало да посетя офиса ви скоро.
Ако майка ви не одобрява разходката, надали визита в Бишопгейт…
Глупости! Защо да не придружа Лейди Брокенхърст следващия път?
Добре ли я познавате? - Сгодена съм за племенника й.
Тоест, двете може да дойдем заедно.
Изключително би ме зарадвало, но сега ще потеглям.
Упражнявате ли се, г-жо Спиър? - Не е нужно, Морис. Аз съм майстор.
Кой ще обядва? Трябва да наредя масата. - Господарката и г-жа Оливър.
Редовно искат обяд като за 20. Надяват се на спонтанни визити.
Не е имало желаещи, за жалост.
Къде е г-жа Оливър? - На разходка с господарката,
а следобед ще пробва нова рокля. - Няма ли си достатъчно?
Може би. Липсват поводи да ги носи. - Какво правите?
Казваме, че г-жа Оливър иска повече покани.
Трябва да свали критериите си. - Не мисля.
Баща й е заможен, почти колкото г-н Тренчърд.
Не всичко опира до пари, особено в желаното й обкръжение.
Беше канена при Брокенхърст. Какво повече се иска?
Да видим дали поканата ще е повторена.
Господарката не помага много. - Г-жа Тренчърд знае къде е желана.
Не съм съгласен, г-н Търтън. Ходи, където поиска.
Не се влияе от мнения. Възхищавам й се.
Тогава отнеси възхищението в трапезарията и нареди масата.
Да, г-н Търтън.
Ема пише, че е добре.
Боже, какво се е случило? - Нищо, нищо…
Един прозорец се счупи като минавах покрай него.
Има ли нещо общо със заниманията ти снощи?
Не бяха много успешни.
Не остана друго за продан, освен къщата.
Ако продължаваш така, ще трябва да освободим персонала.
Държиш се нелепо. - Сериозна съм.
И без това едва им плащаме. - Не се тревожи, всичко ще оправя…
Първо си оправи лицето.
Къде ще чака? - До кръглото езеро.
Ами ако видя някой познат?
Какво по-невинно от случайна среща в градините на Кенсингтън?
Доверявам ти се, Спиър. Придобиваш сериозен компромат.
Може да ми вярвате, г-жо. - Вярвам ти, колкото и глупаво да е.
Ето го.
Красавецът с бастунчето? - Същият.
Изглежда много уверен. - Знае какво иска.
Очаква лесно да ме съблазни, ще трябва да го предизвикам.
Ще се разочарова, ако се дам лесно. - Г-жо, много сте щура.
Съмнявах се, че ще дойдете. - Аз също.
Нещо против да седнем? - Разбира се.
Лондонската шумотевица е изтощителна, пълно е със строежи.
Бях в центъра сутринта. Колоната на Нелсън доста се проточва.
Да.
Затова съм наел апартамент в Айсълуърт.
Да мога да бягам от шумотевицата. - Айсълуърт?
Трапезария, спалня, един прислужник…
Мога да се скрия там, когато искам свеж въздух.
Звучи божествено.
Това е моята тайна.
Не съм била. Не отглеждат ли много зеленчуци там?
Да, така е.
Въздухът сигурно е великолепен.
Трябва да го видя с очите си.
Надявам се да посетите и скривалището ми.
Не бих го пропуснала.
Може да предложите удобен за вас ден.
Може и да го направя.
Не трябва ли да си в офиса? - Стига ми за днес.
Може ли да взема каретата за цял ден утре?
Или да взема под наем? - Няма нужда. Защо ти е?
Мисля да отида до Айсълуърт. Искам да видя градините за продан.
Защо те интересува? - Чудех се дали не е добро хоби.
Бих те придружила, ако можех. - Няма нужда, ще взема Спиър.
Тоест очаква се да платя за някоя градина?
Или баща ми. Ще го питам, ако теб не те влече.
Скъпият ми свекър може да си го позволи.
Искаш ли да дойда с теб? - Да, много.
Имаме три огледа сутринта и четири следобед.
Ще пропусна. Самата идея е изтощителна.
Не питай за лицето ми.
Добър ден и на теб, татко. - Отказа ми.
Кой? - Чичо ти, разбира се.
Какво да правя? Остава ми само ден.
Колко му иска? - 1000. Дължа ги на Шмид.
Шмид?
Ще трябва да ги платиш. - Знам.
Някоя идея кой може да помогне? - Иди в банката.
Знат, че родът е богат. В последствие ще наследим.
Опитвал съм. Смятат, че брат ми е здрав и няма да умре скоро.
Познавам един поляк, Емил Томашевски от източната част.
Той ще те уреди. - Колко ще струва?
50%. - 50? Доста е солено.
Така е в спешни случаи. Нищо ли не остана за продан?
Къщата на ул. Харли, с ипотеката. Няма да остане и стотинка.
Значи или банката, или главата ти.
Знаеш ли кой видях при чичо ти? Чарлз Поуп.
Протежето на Тренчърд? Пак ли е бил там?
Пиеше чай с леля ти, в личните й покои.
Хванах го на излизане. Става нещо гнило.
Май иска да инвестира в него. - Какво?
Леля Карълайн…защо? - Това е въпросът.
Знаем ли нещо за него? - Не.
Не ми харесва влиянието му върху нея, баламосва я.
Как да разберем повече за него?
По случайност се сближих с младата г-жа Тренчърд.
Каза ми, че свекър й отдавна познава Поуп.
Как сте се сближили? - Засякохме се в Кенсингтън.
Така ли? - Искаш ли помощта ми или не?
Разпитай прислугата, знаят всичко. - Добра идея.
Камериерката на г-жа Тренчърд беше с нея, ще я потърся.
Трябва да има връзка между Чарлз Поуп и Карълайн.
Ако я открием…
може тя да плати, за да я опази в тайна.
Предлагаш да я изнудваме? - Точно така.
Може да започнеш, като разбулиш тайните на сем. Тренчърд.
За г-жа Тренчърд ли доставяте? - Г-жа Бабидж, но иначе да.
Ще дадете ли това на г-жа Спиър? Прислужница е.
Защо сам не й го дадете?
Търтън? Икономът?
Защо би съдействал? - Цени парите, г-не.
Бих говорила и с г-жа Елис. Отдавна е със семейството.
И тя ли цени парите? - Така смятам, г-не.
Как да се свържа с тях?
Г-н Търтън често е в кръчма “Кон и Коняр”, зад Белгравия.
Обикновено ходи преди обяд и преди вечеря в 18:00.
Благодаря, г-жо Спиър. Бяхте много полезна.
Ще се прибирам. Трябва да облека г-жа Оливър за вечеря
и да решим какво ще облече утре. За пътешествието до Айсълуърт.
Бих предпочел да не й казвате за това.
Аз съм прислужница, г-не. Знам кога да си затварям устата.
Кой ще пътува за Гленвил? Ще трябва ли да обличам и сина?
Морис е главен лакей. Г-н и г-жа Оливър няма да ходят.
Така ли? - Надявам се.
Тя мрази да пътува, а и не вижда смисъл.
Не и заради една ветровита и скучна kъща.
На мен пък ми е винаги приятно там. - Разбира се.
По цял ден клюкарстваш с местните квачки-
kъде имало нови магазини, каква била модата,
какво казала онази херцогиня на тази графиня…
Като на разузнаване за Кралицата. - Бих й била полезна.
Какво обсъждате? - Г-жа Елис разправя за чара на Гленвил.
Не ми напомняйте. Три дни мъка по пътя,
последвани от месец съкрущаващо еднообразие.
Приличате си с г-жа Оливър. - Нямам нищо общо с нея.
Г-н Поуп е отвън, г-не. Надява се да ви види.
Нека влезне.
Надявам се не ви притеснявам, но имам новини.
Не, разбира се. Ще седнете ли? - Не, ако нямате против.
Вълнувам се. Лейди Брокенхърст ми писа.
Видяхме се вчера, а днес пристигна писмо.
Добри новини? - Най-добрите.
Имам всички нужни пари. - Никой няма всички нужни пари.
С ваша помощ, ще платя ипотеката, ще преобзаведа фабриката,
ще намеря агент в Индия и ще очаквам резултат.
Не че бих седял да чакам.
И все още не знаете, защо е толкова заинтересована?
Харесва ме, това е ясно.
Но така и не обясни как е узнала за мен.
На харизан кон, зъбите не се гледат.
И вие ли имате добри новини?
Одобриха ме за членство в “Атинеум”.
Чудя се, дали г-н Къбит не ги е натиснал принудително.
Глупости. - Да ги тестваме.
Да видим дали ще ни сервират обяд.
Извинете, мога ли да ви помогна? - Казвам се Тренчърд. Нов член.
А, да, г-н Тренчърд. Добре дошли!
При нас ли ще обядвате?
Обезателно! - С г-н Къбит ли?
Г-н Къбит? Не. - Обичаят е, първият ви обяд,
да е с човекът, който ви е препоръчал.
Правило ли е? - Не, г-не. Просто обичай.
Тогава да го забравим за днес. Тук съм с моя гост, Г-н Поуп.
Много добре, г-не.
За успеха на начинанието ви.
Аз съм…
Направих няколко сметки, които искам да ви покажа.
Припознавам се във вас.
Голям комплимент, г-н Тренчърд. Не знам с какво съм го заслужил.
Извинете, но не позволяваме работни документи в сградата.
Това вече е правило. - Разбира се.
Благодаря, г-не.
Прилича на бунтовника Робеспиер. - Доста са стриктни.
Би трябвало да са горди, че гостите им имат работа.
Да ме тревожи ли, че имаш тайно място в провинцията,
с огромно легло и доверен прислужник?
Да не предпочиташ обкръжението ми в Олбани?
По-добре се обличай.
И двамата имаме ангажименти в града.
Може да оставя коня и да пътувам с теб.
Само ако можеше. - Защо не?
Скъпи, пътувам със Спиър, в каретата на съпруга си.
Тя къде те чака? - Кръчмата при моста.
Ще ми помогнеш ли с това?
Да сплета дантелите? - Не! Прави се само в театъра.
Вече са завързани, трябва да закопчаеш кукичките.
Следващия път може да облечеш нещо малко по…елементарно.
Няма как да изляза по нощница. Дори и за теб.
Оливър?
Откъде знаеш, че съм тук? - Казаха ми от офиса, чакам 20 мин.
Празнувах с г-н Поуп. - Г-н Поуп? Защо е дошъл?
Получи добри новини за бизнеса, а мен приеха в клуба.
Баща ви беше безкрайно учтив и насърчителен.
Какви са добрите новини? - Придобих още един инвеститор.
Изглежда много ви бива да предразполагате хората.
Завиждам ви. - Достатъчно, Лейди Брокенхърст…
Тя дава пари за вашата… - Ще ви оставям, господа.
Достатъчно отсъствах от офиса.
Би ли ме просветлил защо всички дават пари на този дървеняк?
Къде е уловката?
Има нещо, което не ми казваш.
Знаеш, че баща му беше стар мой приятел.
Толкова стар, че не съм го чувал? - Не си ли?
Помоли ме да се грижа за Чарлз, когато дойде в Лондон.
Отлично си се справил. Ето, нося ти тези.
Г-н Тренчърд!
Нека ви помогна.
Е…къде ще направим следващата уговорка?
Ти реши. Каквo предимство ще бъдат коловозите!
В какъв смисъл?
Вече може да ходим до Брайтън и обратно за ден.
Скоро ще пътуваме до Йорк само за няколко часа.
Идеята ми харесва. - Защо всичко трябва да се променя?
Нещата са добре, както са. - Днешният ден няма нужда от промяна.
Трябва да вървя.
Не ме карай да чакам дълго следващата ни среща.
Татко вкъщи ли е? - Не още, скоро.
Да се насладим на мира, преди да натрапи лицето си.
Не бъди толкова груб.
Говори ли с теб? За Кучешкия Остров?
Да.
Не звучиш развълнуван. - Защо да съм?
Обикновено мразиш да те игнорират. - Така е.
Сега съм още по-бесен. - Баща ти пое риск с г-н Къбит.
Не съм го молил. - Така е, но е за твое добро.
Иска да съм нещо, което не съм. Писано е да го разочаровам.
Не е вярно. - Сега е съвсем очевидно…
Намерил е всичко, което аз не притежавам.
Имаш предвид… - Г-н Чарлз Поуп.
Хванах ги да обядват заедно.
Надявах се да не го презираш. Един ден може да съжаляваш.
Тоест, когато наследи всичко, вместо мен?
Това няма да стане.
Посетих един брокер.
Даде ми описания на градините и лехите за продан.
Нали затова казахте, че сме тук.
Реших, че ще ви е полезно. - И сега имам алиби?
Благодаря ти. Дълбоко съм ти задължена.
Да вървим.
Подранил си. - Не можех да работя.
Обядвах с Чарлз и той каза, че Лейди Брокенхърст…
Благодаря, Елис. Ще се преоблека по-късно.
Добре, г-жо. - Ще те повикам после.
Пробвай да махнеш петното първо от розовата.
Трябва ни парола за подобни случаи.
Страшно е, че имаме тайни, които го изискват.
Сега ми разкажи за обяда. - Дойде в офиса, пълен с новини.
Отидохме в “Атинеум”. - Приеха ли те?
Защо не каза? - Чух сутринта.
Скоро може и да ме изгонят. - Защо?
Защото тя му дава пари. Разбере ли се, всичко става ясно.
София ще стане блудница, а след това ще затънем и ние.
Защо не му дадох цялата сума още в началото?
Защо не го направи?
Стори ми се твърде очевидно. - Ще говоря с нея.
И какво ще постигнеш? - Вероятно нищо, но не би навредило.
Днес, в клуба…
…толкова исках да му кажа.
О, Ан…
Сърцето ми казваше, че трябва да узнае от дядо си,
а не от клюките по улицата.
Но не му каза? - Не.
Правилно ли постъпих? - Джеймс…
Когато го изоставихме тогава, избрахме живот изтъкан от лъжи.
Сега последствията ни настигат…
…и трябва да се справим с тях.
Г-н Търтън, нали?
Възможно е. Познаваме ли се? - Не.
Но може да направим малко бизнес. - Вие и аз?
Съмнявам се, че имаме нещо общо, г-не.
Тук грешите. Аз…
Имам нужда от помощ по личен въпрос.
Смятам, че вие сте правилния човек за работата.
Защо така смятате?
Поразпитах и вашето име изскочи. Както и г-жа Елис.
Камериерката на господарката. - Именно.
Възможно ли ще е да поработите за мен?
Търся информация за сем. Тренчърд. - Защо мислите, че ще ги предам?
“Предателство” е малко пресилено. Просто искам да ги опозная.
Доколкото разбрах, при определени условия,
бихте ми помогнали. - Какви условия?
За вас ще има малко възнаграждение. - Колко малко?
Зависи от резултата.
ПРЕВОД: bobbymak