Готова, Би?
Готова съм, Ти.
Добре.
Това е историята на най-чудесните бащи.
Аз съм Бил С. Престън, Ескуайър.
Аз съм Тед "Теодор" Логан.
Ние сме "Дивите жребци"!
Така изглеждаха в началото.
Да се разцепим!
"ЖРЕБЦИТЕ" С РЕКОРДНА ПУБЛИКА
И вероятно това беше за последно.
"ДИВИЯТ" УСПЕХ.
Малко преди нас,
им било казано,
че тяхна песен ще обедини света.
Мислели, че това е първият им хит...
"ЗА РОКА".
Не само не обедини света...
ЛЕГЕНДАРНА ГРУПА СЕ РАЗПАДА
...но и се разпаднаха.
КРАЙ С "ДИВИТЕ"
И бащите ни, вече сами, опитваха все повече и повече.
Колкото повече опитваха...
Толкова по-малко хора слушаха музиката им.
ОЩЕ БОКЛУК
Отрази се не само върху тях и семейството...
Но и вселената, която трябваше да съберат...
Беше започнала да се разпада.
Времето се свиваше от само себе си.
Беше зле.
Какво?
Напълно, пич. - Вдигнете малко шум!
Както и да е, ето как стигнахме до тук.
Здравейте, приятели и близки.
САН ДИМАС, КАЛИФОРНИЯ НАСТОЯЩЕ
Добре дошли на всички вас на това радостно събитие!
С Тед познаваме Миси в различни роли от десетилетия.
Първо ни беше детегледачка.
Поканихме я на абитуриентския си бал,
беше колежанка, а ние зайци.
Да!
После се омъжи за баща ми,
и така Миси ми стана майка.
След развода с бащата на Бил, тя се омъжи за татко
и стана моя майка.
И сега се омъжва за малкия брат на Тед,
офицер Дийкън Логан.
ПОЗДРАВЛЕНИЯ, ДИЙКЪН И МИСИ
Да.
Миси, аз, Бил,
прекрасната ми съпруга, Елизабет,
и дъщеря ни, Били...
Съпругата ми, Джоана и дъщеря ни, Теа,
ти казваме "Добре дошла"...
С отворени обятия.
Сватбата ще направи Дийкън тъст сам на себе си,
а Тед – свой чичо.
Да не говорим, че баща ми ще си бъде син.
С тези чудни размишления,
за първия ви танц
искаме да ви представим сватбения ни подарък.
Кратък поглед към премиерата на най-новото ни творение.
Не знаем дали тази песен ще обедини света.
Но смятаме, че може.
Поне се надяваме. - Да.
Сигурно ще е поредното уникално нещо от "Дивите жребци"
Проба, едно, две.
Да танцуваме, Чудако Дийки.
Разбира се, Писи Миси. - Тихо. Баща ти ме наричаше така.
Знам, скъпа.
Насладете се на първите три части от...
"Това, което ни свързва през времето.
Химичното, физичното и биологичното естество на любовта.
Изследване на значението на смисъла.
Част първа."
Готов ли си. - Готов съм, Тед.
Едно. - Две.
Едно, две, три, четири.
Тате, хиляди пъти съм ти казвал,
че трябва да продължаваме, докато...
Да. Докато музиката ви обедини света.
Началник Логан, хората от бъдещето ни казаха...
Не сте пътували във времето.
Пътувахме. - Те не са от средновековието.
Са. - Не сте били в ада.
Бяхме! - Не сте!
Бяхме! - И знаете ли защо?
Защото е невъзможно.
Ето ви една истинска идея.
Започва се, пич.
Намерете си истинска работа.
Бъдете модел за подражание за дъщерите си.
Няма смисъл.
Вие вече сте.
Те са на 24, живеят при вас и са безработни.
Помните ли, как ги наричахте "Малките Бил и Тед?
Беше сладурско, дядо. - Ехо.
Явно е било нещо като проклятие.
Виждам ги само да седят и да слушат музика.
Основно това правим,
определено. - Да.
Добре ли сте?
Джоана, Елизабет,
как се чувствате като единствените възрастни в семействата?
Единствените с истинска работа?
Събираме багажа!
Не го слушай. - Ох.
Оценявам усилието ти. Изборът не беше твой.
Няма проблем, Джо.
Искам да ни се получи.
Добре.
О, здравейте.
Как сте, пич?
Добре сме, пич.
Здравей! - Джо.
О, не.
Днес ли беше часът ни?
Да, абсолютно.
Разбирате ли защо ситуацията
изглежда странна на съпругите ви?
Не. Изобщо. Защо?
Когато съпругите ви предложиха терапия за двойки,
мислите ли, че са имали предвид това?
Определено, да.
Ние сме двойка двойки, нали така?
Така е. - Да.
Но обикновено при терапията с двойки
двойката е една.
Има логика. - Да.
Така и така сме тук, нека поработим върху това.
Съгласни? - Да.
Чудесно.
Тед, имаш ли да кажеш нещо на съпругата си?
Да, абсолютно.
Обичаме ви.
Това е добро, пич.
По някакъв начин, да.
В смисъл, чудесно е да си обичан.
Но разбирате ли,
че това звучи странно на съпругите ви?
Въпросът е към Бил.
Не.
Ние ги обичаме.
"Обичаме ги." - Да.
Да. Така е.
Добре. Проблемът е в "ние".
Тед, можеш ли да кажеш същото,
но вместо "ние" използвай "аз" в изречението.
Да. - Добре.
Разбира се.
Добре.
Елизабет? - Да.
Аз и Бил обичаме теб и Джоана.
Добре.
Не мисля, че схващаш.
Опитай ти, пич.
Добре.
Ще направя опит. - Добре. Опитай, пич.
Супер. - Добре.
Джоана?
От все сърце, аз
и Тед,
аз и Тед обичаме и боготворим теб
и Елизабет.
Идеално, пич. - Супер, пич. Благодаря.
Джоана, Елизабет, бихте ли отговорили на това?
Ами...
Би ли... - Срещаме трудности.
Вкъщи.
Тежко ми е да ви гледам
как си блъскате главите от 25 години
и вече не съм сигурна, че може да продължавате така.
Какво?
Добре...
Бил, Тед,
бих искала да довърша сесията със съпругите ви.
Насаме?
Да, насаме.
Добре. Хубаво.
Ще се видим вкъщи.
Добре тогава.
А, да.
Добре.
Пич, знаеше ли, че мислят така?
Трябва да оправим нещата.
Лошото е, че са прави, Бил.
Те са принцеси.
Да.
Промениха живота си заради нас.
Но не и за да живеят така.
Трябва да продължим да работим.
Не е ли това проблемът?
Да.
Но е и решението.
Предполагам.
Това е трансцедентно.
"Филмор 1996"?
Не, "Монтерей 1967".
Когато направиха рифа на "Небесна милост".
Какво става, татковци?
Как върви, момичета?
Как беше терапията?
Мина добре.
Тате, дядо не беше прав.
Сватбената песен беше блестяща.
Благодаря, Би.
Радвам се, Били.
Сериозно, чичо Тед,
много си добър с терменвокса.
Не се шегувам, свириш на нивото
на Клара Рокмор.
Благодаря, Ти.
Клара Рокмор определено беше вдъхновение.
Да.
Чичо Бил! - Да.
Гърленото пеене беше едно ново ниво на красноречието.
Истинско туванско изпълнение.
Леле.
Впечатляваща музикална проницателност.
Тате, успех с песента. - Можете го.
Какво има, Тед?
Лиз е права.
Опитваме невъзможното от 25 години.
Уморих се, пич.
Тед.
Съдбата ни е отредила така.
Да.
Помисли за феновете ни, пич.
Боб и Уенди ще ни разберат напълно.
Не сме чували Айлийн от няколко години.
Бил?
Какво?
Вчера ходих до "Сайръс Адлер Мюзик".
Каза, че ще ми даде 6400 долара за "Лес Пол".
Да не казваш, че...
Да.
Мисля, че ще приема.
Да.
Леле!
Пич!
Това е бъдещето!
Поздрави, чудесни ми приятели.
Познаваме ли те?
Аз съм Кели.
Ти си дъщерята на Руфъс!
Да. Цял живот чаках да се запозная с вас.
Сигурно е много разочароващо.
Не е изобщо.
Имаме проблем, господа.
Потенциално много сериозен проблем.
Нещо с музиката?
Свързано е. Искат да поговорят с вас.
Пич, имам лошо предчувствие за това.
Всичко ще е наред.
В бъдещето ни обичат отвсякъде, пич.
Леле.
Пич, бащите ни загазиха яко.
Мъчно ми е за тях.
Правят това сами от много време.
Иска ми се да можехме да помогнем.
Да. Но как?
Леле!
САН ДИМАС, КАЛИФОРНИЯ 2720 СЛ. Н. Е.
Пич. - Да?
Бъдещето.
Да.
Руфъс.
Поздрави, чудесни ми приятели.
В момента виждате...
Господа?
...оригиналната телефонна будка, с която посетих "Великите",
през 1989 г.
Пророчеството...
Бил и Тед.
Пристъпете напред.
Как върви...
"Великите"?
Хубаво е
да сме тук.
Имате ли да ни казвате нещо?
Бъдете
чудесни един към друг.
И купонясвайте, пичове. - Да.
Преди 25 години,
"Дивите жребци" имаха концерт
в Гранд Каньон.
Така е.
Преди месец
имахте концерт в "Елкс Лодж" пред 40 души,
повечето бяха там заради промоцията на такоси,
каквото и да означава това.
Да. Така беше. - Да. Направихме го.
Трябваше да обедините света с песен.
Според баща й,
песен изпълнена от Престън/Логан...
Това сме ние.
...на концерт с всички членове на групата
в 19:17 часа,
на МП 46,
това е довечера,
ще запази реалността, каквато е,
обединявайки човечеството през всички времена.
Я чакай... Прощавайте.
Какво?
Казахте ли:
"Ще запази реалността, каквато е"?
Да!
Леле.
Трябва да чуем песента
след 77 минути и 25 секунди.
Имате всичко необходимо.
Захващайте се за работа.
Пич, абсолютно ни мразят.
Дори не съм чувал за МП 46.
Да.
Кели!
Как една песен ще запази реалността?
Не мога да ви кажа, но някак трябва.
Великият грамофон се преобръща.
Това там е центърът на пространството и времето.
Сан Димас преди 700 години в 19:17 часа.
Баща ми вярваше, че тази песен
е свръзката, която ще донесе ритъм и хармония на човечеството.
Как? - Открихме това наскоро,
но без нея реалността ще се срине
и времето и пространството ще изчезнат.
Значи до 19:17 ч...
Всичко е възможно.
А след 19:17 часа?
Без песента няма да има след 19:17 ч.
Баща ми би се радвал да вземете това.
С него ще следите времето в Сан Димас.
"Понякога нещата придобиват смисъл...
...чак в края на историята."
Баща ми го повтаряше.
Ще ви оставя насаме.
Добре.
Сега ни остава само
да напишем най-великата песен.
Която да донесе ритъм и хармония на човечеството.
И да спаси реалността, каквато я знаем.
През цялото...
...време.
Пич.
Прекарахме живота си,
опитвайки се да напишем тази песен.
Защо мислиш, че ще успеем за 75 минути?
Тед, трябва да я напишем.
От бъдещето казаха, че сме успели.
Да, май е така.
Значи тя е в нас, пич.
Само още не сме я написали.
Може би предстои.
Ако не сме я написали, но знаем, че ще я напишем,
защо не отидем в бъдеще, в което сме я написали?
Да я вземем от нас!
Да!
Тед! Имал си много нелогични идеи през годините,
но тази е най-нелогичната от всички, пич!
Няма ли да е кражба?
Как ще е кражба,
ако крадем от себе си, пич?
Да. - Да.
Дано все още работи.
Дано.
Колко далеч в бъдещето да отидем?
Зависи кога сме я написали.
Да сме умерени. Две години?
Звучи добре, Тед.
Вземаме песента,
и се връщаме, преди да тръгнем.
СПРАВОЧНИК ВРЕМЕ
А после?
Обединяваме света и запазваме реалността, пич.
Бил, приятелю. - Кажи, приятелю?
Чувствам, че нещата ще се променят
по най-невероятен начин.
Няма как да съм по-съгласен.
САН ДИМАС, КАЛИФОРНИЯ
Как си?
Добре. Ти?
Да.
Да се намерим и да вземем песента.
Това е таратайка, пич.
За тези, които обичат рока...
Насам, пич.
...казват, че само си говорим,
но действаме.
Чакай. Свирим "За рока"?
Тук?
...рок, да!
Ние обичаме рока.
Хайде всички!
Ние обичаме рока.
Пляскайте сега!
Ние обичаме рока.
Да, рок!
Пич, това сме ние!
Няма да ни видят!
Бил, почакай!
Давай, тичай.
Почти стигнахме! - Ей, ние, спрете!
Здравейте!
Забравихме, че ще дойдете.
Да. - Чудесно е да ви видя.
За какво говориш? Вие избягахте от нас.
Вижте сега, знаем какво си мислите.
Защо свирим на "Отворен микрофон" в 18:15 ч.,
когато всъщност, отново сме големи рок звезди?
Да.
Ето го отговора.
Да. - Да бъдем тук е иронично-хумористично.
Вярвате ли?
Не. - Изобщо.
Тогава ми е жал за вас.
Пич, подранили сме.
Тези двамата "ние" нямат песента.
Защо не си я напишете сами, вместо да я крадете от нас?
Точно ти не можа да я напишеш, Тед.
А ти си този, който загуби жена си, Тед.
Какво?
За какво говориш?
Ето какво стана, Бил.
След като провалихте терапията.
Лиз и Джо бяха посетени от тях от бъдещето,
които ги изпратиха през времето и пространството,
за да търсят живот, в който са щастливи с вас.
И познайте какво стана?
Не намериха нито един!
И сега сме сами от две години, защото отпратихте жените ни.
Няма начин.
Има начин!
Жените ни ги няма от две години, и не направихте нищо?
А вие го направихте?
Върнахте се и стана по-лошо!
Познайте какво още?
Дъщерите ви няма да ви говорят.
Какво?
Ти си гадняр, Тед!
Искаш ли бой, Тед? - Тед, не си струва!
Не си струва, пич. Трябва да вървим.
Да. И да спасим браковете си.
Загубеняци. Бивши знаменитости!
Все тая. - Не се бий.
Еднодневки! - Не се бий със себе си!
Това не мина добре.
Да. И твоето аз е свадлив задник.
Да се върнем при Лиз и Джо.
Дадено, пич.
Моля те, майко, татко каза, че Престън/Логан
и всички от групата ще обединят...
Помня какво казваше. Помня всяка дума.
Да им дадем шанс. - Дадох им шанс
и всичко, което им трябва, но те изчезнаха.
Кели,
знаеш, че с баща ти имахме съгласие,
но има интерпретации на информацията, по която работеше.
Запозната съм.
Мнозинството от съвета смятат, че всъщност
смъртта на Бил и Тед
ще доведе до нова епоха.
Абсолютно не съм съгласна съм с това!
Това е брутално!
Някой ден, може би, когато станеш Велик водач,
ще можеш да вземаш решения за времето и пространството.
Можеше само с "водач".
Претенциозно е. - Готов?
Да, Велика. Би трябвало.
"Би трябвало"?
Е.
Госпожо.
Знаеш ли коя съм?
Да, г-жо Велик водач.
Знаеш какво искам.
Не трябва да се проваляш.
Не трябва
да се
провалям.
Не вярвам, че ще убиеш Бил и Тед!
Татко щеше да е бесен.
Нямаме избор, Кел.
Разпадането вече започна.
Пич! Ти се върна?
Търся бащите ви. Тук ли са?
Не.
Къде са?
В беда са, нали?
В беда са.
Видяхте ли страшен робот
от бъдещето?
Какво? Не.
Майка ми, която се престарава с всичко,
изпрати един. - Да убие бащите ни?
Не се тревожете. Няма да позволя.
Опитваме се да им помогнем.
Хей.
Това може да отиде
навсякъде, нали? През всички времена?
Правилно. Но трябва да остана.
Предполагам, че пратеника на майка ми ще ги търси тук.
Щяхме да помогнем на бащите ни с музиката им,
съчетавайки семпли.
Но изглежда, че можем да съберем група.
Те са сам-самички!
Имаш ли нещо против,
докато чакаш робота,
да покажеш как работи?
Пич, трябва да запомним.
Да подобрим нещата!
Да, дано да са още тук.
Просто, работата, която им е дадена, е...
Невъзможна. - ...невъзможна.
Джоана! - Елизабет!
Здравей. - Трябва да поговорим.
Върнахме се.
Това е страшно важно.
Видяхме себе си след две години.
Отново ли пътувахте?
За да спасим реалността.
Може би...
Но открихме нещо много по-лошо.
Напускате ни. - Какво?
Какво? Не, няма. - Не, наистина?
Да, наистина.
Да. И имате добра причина за това, Джо.
Защото очевидно живеем във вана си.
Пич, ние абсолютно живеем в онзи ван.
А аз пия прекалено.
Скъпи, ти не пиеш.
Все още. Но ще започна. Много.
Какво? - Да. И лъжите.
Няма да повярвате как лъжем.
Отчаяни, мизерни, лъжливи загубеняци.
Боже господи, не! - Да спрем за малко
и да отбележим динамиката.
Заплашени от мисълта да загубите...
Принцесите. - Добре. Така да е.
Не. Ние сме принцеси. - Родени сме през 1410 г. и 1408 г.
Ами ние, напускаме ли ви?
Ето защо сме тук.
Да докажем, че не сме загубеняците, които ще сме.
Въпреки че загубеняците ни казаха
да не идваме.
Да. Все едно ще влошим нещата.
Не ги влошаваме, нали?
Елизабет?
Джоана?
Д-р Ууд?
Пич, оплескахме всичко.
Ще се върнем. - Ще го оправим.
Когато казахте 1408, имахте предвид годината...
Още нещо. - Да.
Ще се появите вие от бъдещето,
за да ви вземат да търсите щастлив живот.
Не отивайте. Защото няма да откриете такъв.
Но ще отидете.
Не. - Да?
Не, предполагам, отивайте.
Обичаме ви.
Ще го оправим.
Това беше ужасно, пич.
Две години явно са малко. Този път да пробваме с пет.
Пич, Лиз вече ми липсва.
Дръж се, Тед.
Нещата ще се оправят.
Колко време има?
58 минути.
Добре, да тръгваме.
Трябва да тръгваме.
По-старите ние, както казаха, са отвън.
Нервна съм за пътуване във времето.
И аз. Минаха 20 години.
Знам. - Какво?
Препоръчвам да се срещаме поне два, три или
пет пъти седмично.
Добре. - Чудесно.
Не.
Не!
ЛОНДОН 1967
Получи се.
Без съмнение.
Сигурна ли си?
Г-н Джими Хендрикс?
За мен е чест да съм в твоето присъствие, пич.
В смисъл, че нямаме думи за "Илектрик Лейдиленд".
Кои сте вие?
Ами...
Уилямина "Били" С. Логан и Теа "Теодора" Престън.
Тук сме, за да помогнем на бащите си да обединят света.
Буквално да обединят света.
Като съберем убийствена група, и започнахме с теб, пич.
Въпрос.
Искаш ли ключова роля в тази епохална песен?
Не.
Пич, Джими ни трябва.
Да.
Но как да го привлечем,
като не ни знае?
Добре.
За кого е чувал тогава?
НЮ ОРЛИЪНС, 1922
Когато светците
маршируват.
Когато светците тръгнат на поход.
Искам да съм там.
Когато светците тръгнат на поход.
Добре, хубаво.
Да ви помогна, дами?
Извинете ни.
Извинете ни, г-н Армстронг, сър.
Може ли да поговорим?
Ето това е "Небесна милост"
изпълнена от г-н Джими Хендрикс.
Който е в групата.
И лично помоли за присъствието ви...
И ето защо.
Импровизациите ви на Бънк Джонсън и Кинг Оливър...
Да. Но напълно уникални.
...са неговото вдъхновение, сър.
Трябва да видите това.
Какво е това, Лу?
Ти освободи музиката.
Каква е тази дрънкулка?
САН ДИМАС
По дяволите.
Успели сме!
Пич, виж къде живеем!
Една песен го е направила?
Ако не е само една?
Ако след като сме спасили вселената,
сме се отпушили и песните са много?
Да, бе!
Здравейте!
По-млади ние, здравейте!
Здравейте! - Здрасти!
Този път ви очаквахме.
Не като в "Отворения микрофон" преди три години.
Най-накрая можем да покажем съчувствие към тях.
Сега вече имаме...
...нужното.
За бъдещето ви.
Направили сме го, пич. - Да!
Наздраве!
Защо и двамата имате английски акцент?
Забавна история. Седнете.
След като ни посветиха в рицари,
отношенията ни с Лиз и Джо се подобриха,
и решихме, семейно,
да прекарваме лятото в средновековна Англия.
Предполагам, че се е превърнало в проклет навик!
Няма думи да изразя задоволството ни.
Камък ни падна от сърцата!
Трябва да отбележа,
че колкото и да не ги харесвах преди,
харесвам тези ние.
Да. Нямах проблеми с другия аз,
но този ми харесва дори повече.
Да.
Достатъчно приказки.
Готови ли сте...
...за цялостна...
...промяна?
Леле.
Това наистина
е най-удивителната песен,
която съм чувал.
Велика е.
Честно казано, не смятах, че можем.
Но я направихте.
А сега е време
да я покажете на света.
Да.
Няма да ви забравя, сър Бил.
И аз няма, Били.
До скоро, предполагам.
И благодарим.
Да.
До скоро.
Давайте!
Прекрасно!
Тед, защо се държа странно със себе си?
Не знам. Странен съм към себе си.
Да, така е. Трябва да го преодолееш.
Имаме песента!
Дейв Грол!
Кои сте вие?
Какво правите в дома ми?
О, не.
Не.
Сега ще чакаме другите ние да променят всичко.
Да оправят живота ни.
Да.
Тед, трябва да намалиш водката, пич.
Вие ни излъгахте!
Защо не сте занесли песента в Сан Димас?
Защото не е нашата песен!
Глупости!
Тя е на Дейв Грол!
Той е отвън и звъни на ченгетата.
Казах ти, че Дейв Грол се прибира скоро.
Напълно го бях забравил.
Какво си мислехте?
Просто, че не можете да я напишете...
Дейв Грол успя!
...и защо трябва да го търпим.
Ще я напишем.
Трябва!
Тя е шансът да си върнем жените.
Пак ли ни излъгахте?
Разбира се, че излъгахме.
Човече.
Не искат да ви виждат!
Пропътуваха всички времена и разбраха, че сте загубеняци.
Защото правите лоши избори!
Като този!
Вземете песента!
Момчета, сериозно,
не насочвайте оръжие към нас.
Така ли? Какво става, като го махна?
Разбрахте ли?
Признавам, Бил. Прав беше.
Тед!
Направи го. - Да.
Ад е! - Да!
Ако не се върнеш... - Промени го!
Всичко свършва тук. Лъжите, заблудите.
Край с него. Край и с двамата.
Няма да убиваш Тед.
Взлом в дома на Дейв Грол!
Татко, успокой се. Не знаем всичко.
Не можете да избягате от нас, Бил и Тед.
Тед, прави са. Те са ние, знаят какво ще направим!
Значи да направим нещо, което да не запомним.
Застреляй ги.
Ще направят нещото.
Надявах се, този път, да не си спомнят.
Никой да не напуска сградата.
ПОЛИЦИЯ
Пич, какво ще правим? - Не знам, нали така трябва!
Объркан съм. - И аз.
Тед, това свърши работа!
Да. Може би трябва да не знаем нищо.
Време?
47 минути.
Трябва да отидем по-напред в бъдещето.
В някакъв момент сме написали песента.
След пет години. - Добре.
Пич.
Какво е?
Не знам.
Но е притеснително.
Бил? - Опитвам, пич.
Бил? - Почти съм там.
Бил!
Готово!
Пак ли вие? Казах "не".
На нас. Но на него няма.
Г-н Хендрикс, запознайте се с г-н Армстронг.
Това парче, беше като мяукане, човече.
Има блус, но е...
Коя беше думата, дами?
Психеделичен. - Психеделичен.
Точно така.
Шегаджия, който и да си.
Луис Армстронг е на 65 години.
Пич, казах ти да доведем по-стар Луис.
Идеята беше и твоя!
Младите дами ме доведоха от 1922 г., Джим.
Което е доказателство, че събираме
най-необикновената група...
И го правим пътувайки през времето.
Хайде, бе, стига глупости.
Клъвна на джайва.
ВИЕНА, 1782
"Блус на картофената глава"? Що за заглавие е това?
Определящо, г-н Армстронг.
Значи казвате,
че обичате песен, която съм написал в бъдещето си?
Което е ваше минало.
Но сега сме в това настояще.
Което, всъщност е миналото?
Точно така, господа.
Удивително.
Хер Моцарт, това е вече нещо.
Здрасти, Улфи.
Джими.
ЗАТВОР "САН ДИМАС" 2030
Пич, бъдещето изпрати робот убиец след нас.
Трябва да открием песента, пич.
Безнадежден, безпомощен последен дъх.
Това надали е песента, пич.
Болка! - Болка!
Смърт! - Смърт!
Добре дошли
в края!
Няма начин!
Достатъчно! Спрете!
Елате насам.
Какво става, Бил и Тед?
Хареса ли ви песента?
Това песен ли е? - Да!
Малко е мрачна, но е готина.
Защо сте тук?
Вероятно, защото ни оставихте преди пет години.
Странно, за нас бяха около пет минути.
Добре, ще си тръгваме.
Никъде не отиваш, хубавецо.
Чакаме от години, за да оправим нещата.
Но всичко ще е различно.
Защото, за разлика от предишните ние, сега имаме песен.
Това песен ли е? - Да!
Бил и Тед, не можем да върнем тази песен.
Няма да я връщате, къдравелко.
Ние ще я върнем.
Ще останете да гниете тук,
а ние ще си върнем жените и живота.
Ще обединим света! - И реалността!
Вие ли? - Да!
Не мърдайте, Престън/Логан.
Нали знаеш какво следва, ако ги убие?
Убива и нас, пич.
Задръж малко!
Искаш Бил и Тед, отрепко?
Хванете го!
Това не беше песен.
Изгнил идиот!
Беше ужасно, пич. - Тези са най-лошите ние, пич!
Да. Но пък ни спасиха. - Да.
Не!
Джо! - Лиз!
Здравейте! - Как сте?
Добре. - Боже, това вие ли сте?
Не! - Обичаме ви.
Вървете. - Да.
Добре. - Добре.
Ще го оправим! - Готово.
Боже господи.
Пич, а сега какво?
На часовника пише, че
става ясно в края.
И?
Може би ще разберем накрая, Тед.
Възможно най-нетриумфално.
Стегни се, ти си робот!
Отивай, където отиват те, и чакай.
Времето ни изтича.
КИТАЙ 2600 ПР. Н. Е.
Легендата за Линг Лун явно е вярна, Ти.
Знам. И тя е жена.
Искаш ли да си в групата?
Да.
СЕВЕРНА АФРИКА 11500 Г. ПР. Н. Е.
Гром. Ще я харесате.
Линг Лун казва, че тя е най-великият барабанист.
Какво?
Здравейте. Извинете, г-це Гром.
И аз опитвам да спася света, майко.
Твоето поколение не се справи чудесно.
Става все по-зле, ако те интересува.
Току-що пустинята Сахара пристигна в Сан Димас, майко.
Кралица Елизабет гледа право в нея.
Не, няма да ти кажа къде съм.
Откъде да знам, че няма да ми изпратиш робот убиец, майко?
Трябва да вървя.
Това е зле. Наистина се случва.
Какво се случва?
Леле. Кид Къди!
Какво става, пич?
Ще ми кажете ли какво става?
Времето и пространството свършват,
освен ако бащите им не напишат песен до 19:17 ч.
Чакай, какво? - Чакай, какво?
Мислехме, че е за музика.
Но и за краят на времето и пространството.
Пич, по-лошо е отколкото мислехме.
Има някаква грешка в двойното холографско поле?
Или е верига на Уилсън с временна сингулярност?
Явно е тавтологична причинно-следствена верига.
Май е класически пример за заплитане.
Разбирането ти
за тежката ни ситуация е впечатляващо.
Използвай го и помогни.
Да! - Супер,
защото идва краят на всичко. - Добре.
Г-н Армстронг, г-н Хендрикс, Хер Моцарт,
г-це Глом, г-це Линг Лун, г-н Къди,
към студиото на бащите ни да репетираме.
Когато се върнат с песента, обединяваща света,
ще я изпълните.
Става ли?
Да репетираме.
О, не.
Опа.
Съжалявам, Велика водачко.
Не.
О, не.
Не.
Добре ли си? - Така мисля, пич.
Ти как си?
Добре, мисля.
Пич, къде сме?
Добре ли сте?
Майка ми току-що ме уби.
Не директно, но го направи.
Простете ни, велики музиканти.
Искахме да помогнем на бащите си.
В което явно се провалихме напълно.
ХОСПИС "МИРНИ ПАСИЩА"
Време?
САН ДИМАС, КАЛИФОРНИЯ
18:48 ч.
Леле.
Пич!
Джо и Лиз са тук?
Да.
И не.
Какво искаше да кажеш
с "да и не"?
Има безкрайно минало.
И всяко минало е обвързано с безкрайно бъдеще.
Какво казваш?
Докъде ще стигнете
зависи изцяло от това
какво ще стане
с ето това.
Това ли е...
Това е отговорът на всичко.
Нарекохме я
"Покори сцената".
Пичове,
кой свири на китара?
Вие двамата.
Ние.
"Покори сцената".
Престън/Логан!
Записана в 19:17 ч.
На МП 46.
Всичко е във вашите ръце.
Отидете да я направите.
Благодарим ви, мъдри ние.
Да.
Искам да ти благодаря, Бил,
че винаги си бил там.
Чувствам, че едва те познавам, Тед.
Вината е моя.
Така и не се отворих към теб.
Истината е, че гледайки теб, виждам себе си.
Да. Разбирам. И с мен е така.
Съжалявам за случаите, в които съм те разочаровал, Бил.
Никога не си, Бил.
Никога не си.
Няма да те забравя, Бил.
Никога.
До скоро, Тед.
Ще се видим по-късно, Бил и Тед.
Приятни момчета.
Да.
Пич! Имаме истинската песен!
Сега трябва да измислим как да обединим света.
И да запазим реалността. - Да.
Пич! - Какво?
Будката я няма.
Какво?
Къде е отишла?
Не знам. Да се върнем и да питаме мъдрите ние.
Дано са още живи.
Не мърдайте, Престън/Логан.
Точно каквото не ни трябва в момента.
Не става. Трябва да се върнем в настоящето веднага.
Знаем, че са те изпратили да ни убиеш, ако не напишем песента.
Но сега имаме песента, така че...
Имате песента?
Стават грешки.
Извинявам се.
Прощаваме ти. Но трябва да тръгваме, робо пич.
Почакайте! Трябва да изкупя вината си.
Защо? Добре сме. Нека да тръгваме.
За убийството на семейството.
Какво?
За какво говориш?
Поразих дъщерите ви с лазера.
Поразил си ги с лазера?
Поразил си с лазера дъщерите ни?
Къде са те?
Дъщерите са
в ада.
Изпратил си дъщерите ни в ада?
Да ги вземем.
Застреляй ни.
Не мога. Имате песента.
Виж сега.
Вече я нямаме.
Нямаш избор, робот.
Трябва да ни убиеш!
Не мога да убивам.
Какво?
Провал. Неуспех. Повреда.
Пич, трябва да ни порази с лазера,
но изглежда има нещо като нервен срив.
Застреляй ни, робот!
Не мога. Аз съм провал. Не заслужавам живот.
Застреляй ни! - Не мога. Ще се застрелям.
Недей. - Не можеш.
Трябва да спасим Били и Теа.
Да го направим! - Да.
Съжалявам. Сбогом, жесток свят!
Получи се.
Да.
...свят!
Това е неочаквано.
Как може да умре робот?
Да намерим момичетата.
Мога ли да дойда с вас?
Той ни уби.
Хайде, робот.
Имам си име.
Казвам се Денис.
Денис Маккой.
Добре. Да вървим, Денис Маккой.
Теа! - Били!
Денис Кейлъб Маккой.
Цялото ми име. - Да вървим, пич.
Изпитвам благодарност. Благодарност.
Добре. Схванахме.
Ти си благодарен, несигурен,
мъртъв робот, наречен Денис Кейлъб Маккой.
Теа! - Били!
Как ще ги открием, пич?
Не знам, пич. - Идея си нямам, пич.
Теа! Били!
Велика водачко?
Бил и Тед умряха. Стана ли?
Не.
Нищо не стана.
Бяха добри. Много добри. Добра група.
Група? - Да. Отидоха натам.
Мерси, демони.
Няма защо. - Моля.
Мерси. - Успех!
Странно. - Това робот ли е?
Да, това е робот в ада.
Теа? - Били?
Не!
Не приемам извинения. - Кели?
Бил и Тед са тук. Стана ли?
Така си и мислех.
Къде са те?
Натам.
Аз съм Денис Кейлъб Маккой. Аз съм... - Недей! Не.
Да, по-зле е от Коледния инцидент.
Нарекла си го Денис? На бившия ми?
Махай се оттук!
Теа! Били! - Теа! Били!
Татковци!
Как сте? - Ами, мъртви сме.
В ада сме. - Но как сте?
Добре сме! - Да. Вижте кого намерихме.
Татко?
Здравей, Тед.
Сбърках. Вие сте тук.
Което значи, че пътувате и през времето,
и че съпругите ви са принцеси.
Което пък доказва, че е задължително
да напишете песента,
която ще обедини целия свят.
И да запази реалността.
Ново нещо?
Да.
Тогава ще ви помогна, вместо да ви критикувам.
И искрено съжалявам.
Благодаря, татко!
Благодаря, началник Логан!
Не говорех на теб, Бил.
Супер.
Това е групата, която събрахме за вас.
Това са Джими Хендрикс, Луис Армстронг...
Моцарт, Линг Лун и Гром.
Приятно ми е, господа.
Отгледали сте две прекрасни момичета.
Благодаря. - И Кид Къди,
който не е историческа фигура.
Един вид вече съм. - Да.
За мен е голяма чест.
Добре дошли и съжалявам за ада.
Моя грешка.
Това е Денис Кейлъб Маккой.
Срещали сме се. Той ни уби.
Искрено съжалявам,
че ви поразих с лазера.
И...
Искам да ви кажа,
че името ми е Денис Кейлъб Маккой и...
Благодарим ти, Денис.
Благодаря, че дойдохте.
Как ще избягаме?
Ще поговорим със Смърт.
Не е ли ядосан?
Да.
Ние сме му ядосани. - Да.
19 минути. - Последвайте ни.
Има начин!
Печелят 75 от 81.
На дама ли си играе? - Отново те победих.
Изглежда нещастен, пич.
Да!
Пич, той мами! - Да!
Върви да пасеш. - Хайде.
Успех.
Бъдете мили. - Добре.
Здравей, Смърт.
И това ако не са "Дивите жребци".
Да ме съдите отново ли дойдохте?
Не, Смърт. Не.
Не. Трябва да поговорим, Смърт.
Не искам да ви слушам.
Само за секунда, пич.
Смърт! - Хайде де, пич.
Кой е? - Бил и Тед.
Какво? Отмениха ли ограничителната заповед?
Съдията промени мнението си?
Мога да ви приближа?
Прекалено близо ли е? - Смърт.
Не искахме да те съдим, пич.
Помни, бъди мил, пич. - Прав си.
Опита да вземеш името "Дивите жребци".
Аз бях "Дивите жребци".
За какво говориш?
Изритахте ме, защото ми завиждахте.
Не, пич. - Да, така е.
Ти започна солова кариера!
Не позволявахте да свиря!
Пич, ти свиреше 40-минутни сола на бас.
Никой не можеше да свири от теб! - Навлизах в ритъм!
Какво? - Тези 40-минутни сола
бяха върха на шоутата ви.
Не е чудно, че изпаднахте толкова.
Какво ще правим?
Смърт, дойдохме тук, защото
трябва да изпълним песен на място, наречено МП 46,
веднага.
Времето ще изчезне, пич.
Бях понижен тук долу,
защото върнах обратно двама така наречени "приятели",
които не трябваше да връщам.
Ако затова сте тук...
Извинете, не съжалявам.
Чао!
А сега? - Не знам, пич.
Татковци, имаме идея.
Да опитаме ли?
Пичът е най-добрия басист в историята.
Да.
Давайте.
Добре. - Хайде.
Добре. - Той си пада скапаняк.
Добре.
Смятаме, че е по-добре да изчакате отвън.
Извинете ни, г-н Смърт, сър.
Радваме се да ви видим пак.
Това са малките Бил и Тед.
Ние сме най-големите ви фенове. - Да.
Не ме залъгвайте.
Не ви залъгваме, сър.
Истина е. - Да.
Наистина? - Да.
"Самотният сърфист" беше най-недооцененият албум през 1998 г.
Критиците го мразеха.
Те не бяха готови за изцяло басов албум.
Казаха: "Това е просто прекалено".
Казваха, че е: "Яростна, несвързана бъркотия".
"По-зле е дори от 'Бледо върху бледо'", казваха те.
Ами...
Беше, отчасти.
Но другите части...
Краят на "Необичан"
е най-дръзкият.
Последните три такта от "Прекалено блед, за да плаче"...
Е, да...
Какво мислите за "Буги спускане с доктор Ди"?
Нямаме думи.
Не сме виждали подобна техника с лява ръка.
Знам. Сам се научих.
Имаш супер луди умения, пич.
Ами...
Знаеш ли какво?
Трябва ти група.
Трябваш на групата.
Ти? - Би.
Влезте.
Татковци,
имате ли да кажете нещо на Смърт?
Съжаляваме как се развиха нещата между нас, Смърт.
Да.
Искрено съжаляваме.
Съжалявам, че славата ме замая.
Много е опияняващо.
Харесваше ни да свирим с теб, пич.
Разцепвахме се, нали?
Определено, да.
Ако не е много късно, Смърт...
Да?
Би ли обмислил завръщане
в "Дивите жребци"?
О, аз...
Предполагам.
Хайде, да тръгваме.
Да, добре.
Аз съм Денис. Здравейте.
Загубих се. - Влизай.
Благодаря ви, момчета.
Здравей, Къди. - Здравей.
Здравейте всички.
Да, добре, приятели.
Да се разцепим!
Беше яко като каза: "Да се разцепим",
защото сега и аз искам.
Не можеш просто да се разцепваш.
Трябва да го заслужиш.
Пич, имаме 11 минути.
Някой знае ли къде е МП 46?
Зависи от перспективата.
За да схванете квантовата сфера
трябва да изберете място.
Схванахте ли?
Знаете ли къде е МП 46?
Ще изпуснем полета.
Дийк, виж това.
Леле.
Мой е.
Спри!
Върнахме се!
Какво?
Това е зле.
Наистина е зле.
Хайде, хора, да вървим!
Хайде.
Хайде, Моцарт.
Дори и да знаехме, къде ще свирим,
никога нямаше да дойдем навреме.
Бил, виж!
Това е МП 46? Няма логика.
Как песента ще е тук?
Защото се е случило тук.
Тед, прав си, пич!
Но, пич, какво ще изпълним?
Не знам, пич.
Бил и Тед, запазих тези.
Не съм сигурен,
че ще свършат работа, но...
Благодаря, Денис. - Татковци!
Татковци! МП 46.
И групата е готова.
Трябва ни само песента.
Теа.
Били.
Не знаем как да ви го кажем.
Нямаме песента.
Чакай малко...
Нямате я?
Не.
Съжаляваме.
Ние съжаляваме.
Наистина искахме да ви помогнем с това.
Пич, виждаш ли същото като мен?
Престън?
Логан?
Престън/Логан.
Леле.
Какво има?
Вие сте!
Какво?
Били сте вие през цялото време. Не го разбирахме.
Не можем да пишем.
Както и да е... Ние само слушахме.
Неща, които харесваме. - И сглобявахме неща.
Да, слушате по малко, правите, каквото харесвате.
И събирате всичко.
Момичета, не сте тук да помагате.
Ние сме тук, за да помагаме на вас.
Вие сте групата.
Леле.
Последвайте ни!
Ето, има инструменти. - Еха!
Пич, замислих се за нещо.
За какво, Тед?
Как слушането на песен...
...ще обедини света...
...през всички времена?
Добър въпрос, пич.
Трябва всички да я чуват,
за да я изсвирят.
Тед, ето как ще ги обединим.
Ще свирят с нас.
Ако е така, трябва да стигнем до всички времена.
И да им дадем инструменти.
След 7 минути и 25 секунди.
А тамбурина?
Колко да е трудно с нея?
Тамбурината не е никак лесна.
А танцуване? Надарен танцьор съм.
Танцуваш?
Аха. - Наистина?
Защо не отидеш ей там да порепетираш?
Добре.
Нямаме захранване!
Заемам се.
Добре.
Там!
Теодор. - Уилям!
Джоана! - Лиз!
Здравейте.
Намерихте ли реалност, където сме щастливи?
Намерихме. Най-щастливи сме в тази.
Супер!
Правилно ли чухме нещо
за дистрибуция на инструменти през времето?
Готова, Ти?
Пет, шест, седем, осем!
Господи, какво става?
Извинете, г-н Къди, сър.
Съпругите ни пропътуваха реалностите.
Правейки това, разбрали...
Случват се
едновременно.
Трябва ли ние лично да разнесем инструменти на безброй места?
Противно на някои твърдения,
вълновата функция, епистемологично казано,
е циклична и разделяща...
Кид Къди, не искам да съм груб,
но имаме само 4 минути.
Госпожо! Да тръгваме. Тук не е безопасно.
И къде ще отидем?
Това е лунно затъмнение.
Това не е луна, момчета.
Това е бедствие, Ти.
Какво ще правим, Би?
Спрете!
Влезте в квантова суперпозиция
с множество реалности.
Но как?
Будката е тунел към квантовата сфера.
Давайте, вървете!
Благодарим ви, г-н Къди!
Стейшън.
Стейшън!
Гром! - Ти започваш!
Не. - Спри!
Ето.
А сега, Смърт!
По-скоро, нещо подобно на
"Прекалено блед".
Последният риф? - Удивително.
Да.
Какво ще свирят хората?
Сега се връщаме. - Добре.
Кажи ми номера за безкрайност.
Шест, девет... - Шест, девет...
Две, девет, девет...
Това кончерто? - Да.
Моцарт.
...три, четири, пет, пет,
пет, едно, нула, едно...
Сбогувах се с момичетата.
Искам да танцувам.
Денис.
Успех, чудесни приятели.
Благодарим, Кели.
До после, Денис.
Казвам се Денис. Денис Маккой.
Две, едно, осем.
По-бързо? Добре. Ти си, Ди. - Добре.
Да!
Гледай сега!
Джими, за победата!
Едно, осем, две...
Момичетата казаха в до мажор.
113 такта в минута.
Разбрано. - Добре.
Четири, пет, пет, пет, едно...
Пет... - Натиснете
безкрайност.
А, да.
Да.
Още нещо.
Обичам те, Елизабет.
Обичам те, Джоана.
Знаем.
Обичам те.
Добре, да тръгваме. - Добре.
Как си, Дийк? - Еха!
Миси.
Ако се чудите, аз съм безкрайното мен.
До после.
Върховно!
Да.
Отлично! - Чудесно!
Татковци!
Почакай.
Сан Димас, вдигнете малко шум!
Да!
Десет, девет,
осем, седем,
шест,
пет... - Татковци!
...четири, три,
две, едно.
Госпожо, вижте това.
Баща ти се гордее с теб.
Еха.
Чао! - Чао, Къди!
Получава се! - Да!
И така, не беше толкова до песента.
А до това, че всички я изпълниха заедно.
И се получи.
Пич...
мъртъв ли си вече?
Не.
А ти?
Не.
Трябва да направим още нещо,
преди да си отидем.
Определено.
Готов, Бил?
Готов съм, Тед.
Едно... - Две...
Едно, две, три, четири!
Добре.
Да, добре е.
Добре. - Да.
Все още го можем. - Да, все още.
Ей, Бил. - Да?
Трябва да поседна.
Съжалявам.
Беше забавно. - Беше добро.
Сестра!