Пол?
Няма защо да бягаш.
Ако ме чуваш, извикай възможно най-силно.
Не си в безопасност.
Пол?
Хайде!
Помощ!
Време е да заспиш, Пол.
ОТГЛЕДАНИ ОТ ВЪЛЦИ Естествен процес
Свалете ме на земята.
Проблем ли има, капитане? Свалете ме!
Мислех, че на тази планета не е имало цивилизация досега.
Това е създадено от интелект.
Има симетрия.
С пет върха е, като в пророчеството.
Ще ги познаете по формата и броя.
Храмовете в Светата земя,
където Сол е скрил отговорите на митраистичните мистерии.
Мистериите... - Топло е!
Свалете ръкавиците си и пипнете.
Силата на Сол идва отвътре.
Топлина!
Стойте със затворени очи, деца. Въоръжена съм.
Майко... Трябва да знаеш, че Татко ни спаси.
Без неговата помощ бяхме заникъде.
Дебнеше край модула.
Агресивно е. Още не съм решил какво да правя с него.
Ти как смяташ, Майко?
Оставям решението на теб.
Необичаен отговор.
Татко, съжалявам за критичните си думи.
Не бях права, като казах, че добрината ти е опасна.
Права беше, Майко. Поведението ми изложи децата на риск
и едва не струва живота на Кампиън. Боя се, че въпреки милите ти думи,
губя уважението ти. Както и своето. - Татко!
Изгубих Мишка в ямата. После паднах и летях надолу, надолу...
Мислех, че ще изгоря, но некромансърът ме спаси.
Майка и Татко спасиха всички ни.
Андроидът дойде само защото се молихме.
Ти се прояви като страхливец! Както и всички освен Вита.
Как можах да излъжа Татко!
Като ги наричаш така, обиждаш истинските си родители.
Не ги познавам. Как бих могъл да ги обидя?
Би могъл. Те са със Сол в светлината.
Винаги те наблюдават, също като нашите родители.
Там ли е мишката ти сега? При Сол?
Не, за животните няма задгробен живот. За тях смъртта е краят.
Какво правиш? Това е оръжие, нали?
Мислех, че не е разрешено.
Това ще се промени. С него ще убия създанието,
за да можете да го изядете.
Не може да го убиеш.
Нали не искаш да умрете от глад?
Ще намеря нещо друго за ядене. Дай ми малко време.
С Майка много пъти сме търсили в гората. Няма нищо.
Да, но съм гладен и ще търся по-внимателно.
Гладът ще те разсейва.
Нека направя опит, Татко.
Убиеш ли животно, това е краят за него.
Смъртта е краят за всички живи организми, Кампиън.
Добре, ще кажа каквото искаш.
Само ми позволи да потърся нещо друго за ядене.
Това е загуба на време и калории, но ако ще ти помогне да свикнеш...
Хайде да вървим, Татко.
Мислех, че си ги унищожила. - Рециклирам което е възможно.
Съжалявам, че така измамиха твоя приятел андроид.
Татко понякога е много... доверчив.
Но това е хубаво. На Земята имах гадже,
което беше точно обратното. Беше изтощително.
Способностите ми едва сега се проявиха
и се боя, че Татко не се чувства на ниво.
Ами... Може ли да прави нещо, което ти не можеш?
На моменти е забавен.
Иска ли ти се да има твоите способности?
Искам това, което е най-добре за теб, за колонията и за бебето ти.
Ще намерим начин да се погрижим за всички.
Може да го отгледаш в лабораторията до термина.
Както си направила с Кампиън и другите.
Съзнаваш ли какъв късмет имаш?
Винаги съм искала дете, родено от мен.
Ти си създателка,
а аз винаги ще си остана нещо създадено.
На мига бих се разменила с теб.
Бих се радвала да имам твоите умения.
Децата често пожелават неща, които не искат наистина.
Аз не съм дете.
Какво правиш? - Скалпел.
Какво? Чакай... Нямах предвид да го извадиш сега.
Чуваш ли ме?
Време е да поспиш, Темпест. Заспи.
Не, не искам да спя...
Ела с мен.
Време е да поспите. Заспете.
Пак се движат.
Тръгвам. - Не!
Ще говоря с него. - Няма. Аз ще го направя.
Знаем какво става, като говориш с хора.
Прощавай, Твоя светлост, децата са в движение. Трябва да действаме.
Сол ни е оставил подарък. Трябва да го отворим.
Ще се върнем, след като вземем децата.
Болно ми е да ти го кажа, Сю,
но може би не е писано децата да бъдат спасени.
Свещената ни мисия е по-важна от нещата, които обичаме.
Моля ви, не я слушайте.
Няма достъп, Ваша светлост.
Ще останем. Ще го отворим с експлозиви,
след това ще продължим.
Не! Трябва да внимаваме да не разрушим това, което е вътре.
Моля ви.
Добре.
Капитане, направи отвор.
Гледай войниците да използват само ръчни инструменти.
Да, Твоя светлост.
Химическият състав може да е смъртоносен за хора.
Може ли да спрем да хабим енергия... - Не.
Виждам нещо там. Би ли ме повдигнал, Татко?
Ако не можеш сам да го стигнеш, значи не е подходящ източник.
Е? - Храносмилаемо.
Друго? - Подходящ състав.
И? - Има калорийна стойност.
Значи може да го ядем? Не е нужно да убиваме животното.
Модулът трябва да направи по-щателен анализ, но изглежда обещаващо.
Би ли погледнала ръката ми? - Разбира се.
Добър инструмент.
Пострада при инцидент с модул на Земята. Постоянно блокира.
Само трябва да се намести.
Изумително е, че си напуснала Земята без медицински познания,
а сега си последният оцелял лекар.
Сол помага на тези, които сами си помагат.
Наистина ли смяташ, че няма да ни съди, ако оставим децата да умрат?
Мъжът ми е готов да води атаката и гарантирам,
че няма да се провали.
Сега по-добре ли е?
Да.
Ще помислиш ли за това, което казах?
"Слънцето залезе, нощ на сенки в стаята господства.
Молим се за светлина и Сол да има превъзходство."
Не го ли знаеш?
Май не.
От Светото писание ли е?
Да.
Мисля, че ще стане. - Надявам се.
Може ли да го кръстя? - Щом желаеш.
Каква беше онази любима на всички храна на Земята?
Пица. - Да. Харесва ми това име. Пица.
Какво правиш? - Нищо.
Ще стане. Наистина ще стане.
Има следи от хидроцианид. Токсично е.
Снежни топки...
Най-сетне реши да го разглобиш за части ли?
Темпест попита може ли да се поправи, за да доизноси плода й.
Реших да разреша. - Защо?
Забременяла е против волята си. Имаме шест синтетични утроби.
Ако поправим системата... - Травмата й е лечима.
Не нарушавай естествения процес.
Както казваха на Земята: "Нека природата следва своя ход".
Природата няма ход.
Аз съм против. Но оставям решението на теб.
Реших да убия животното, което хванахме.
Да го убиеш?! - Децата трябва да ядат.
По него няма много месо, но трябва да е достатъчно
да изкарат няколко дни, докато хванем друго.
Тогава да го убия ли сега? - Не. Казах, че аз ще се заема.
Но аз ще го направя по-бързо.
Не, Майко. Трябва да съм... по-полезен.
Не искам Кампиън да види. Ще му стане мъчно.
Знаеш, че има силно изразена емпатичност.
Да. И ако не го учим да контролира тези чувства,
това ще го убие.
Спри.
Какво е това? - Кое?
Това! Не го ли чуваш?
Какво е това? Не го ли чувате?
Не го ли чуваш? - Не.
Какво става?
Дръжте го! Некромансърът е заразил мозъка му!
Не, трябва да го прегледам. Дайте ми секунда.
Ще убие всички ни! - Дръпнете се назад!
Пуснете го! Пуснете ме!
Сол, улови този дух, преди да падне, за да отиде при теб във вечността.
Чакайте! - Казах да изчакате!
"Бръмбар", Твоя светлост. От нашите.
Капитане, виж.
Да не се опитваш да се отървеш от мен?
Не бих използвал подобни атеистични похвати.
Как си обяснявате това?
Е?
Този човек никога не е стъпвал на бойно поле.
А сега третира тези от нас, които са стъпвали, като заменими.
Ако бях воювал, нямаше да мога да нося светлината.
Всички си имаме задължения.
Ако оспорваш закона на Сол,
те призовавам да ме покосиш.
Виж докъде ще те отведе това.
Щеше да убие мъжа ми.
Предавателят за "бръмбара".
Тя е била.
Често дават дефекти, като останат без еша си.
Няма нужда да се извиняваш за обвиненията, капитане.
Грешката ти беше разбираема.
Андроидът може да се поправи.
Няма нужда от поправяне.
Кампиън, спри!
Ще го пусна на свобода. Няма да го убиеш.
Да. Накара ме да размисля. Ти ще го направиш.
Хвани копието здраво и като си готов,
го забий в плътта на звяра. Повтаряй действието, докато умре.
Ще трябва да преодолееш отвращението,
но то ще отшуми с практиката.
Можеш, Кампиън. Това е част от съзряването.
Тогава искам да си остана дете.
Може новите ти приятели да са на друго мнение.
Майко!
Татко не слуша. Ще ни накара да го убием. Трябва да го спреш.
Трябва да се научите да оцелявате.
Това е част от живота.
Няма да е лесно, но ще съм до вас и ще ви напътствам.
Не се плашете. - Спри, Татко!
Какво става? Защо още не си го убил?
Няма да го направя аз, а децата.
Няма закога да отлагаме. Може да се повредим неочаквано.
Трябва да знаят какво да правят. Остави на мен, Майко.
Не се тревожи, няма да включвам Темпест.
Кампиън също. Може да продължи да яде карбо.
И аз бих искал да го пощадя, но не може. Дай ми няколко часа.
Като се върнеш, ще е свършено.
Видях отломки от кораба трезор на митраистите.
Ще потърся части за ремонта на мобилната лаборатория.
Темпест трябва да се храни. Ако не приключите скоро,
аз ще го убия.
Е? Ще го пуснем ли на свобода? - Съжалявам, Кампиън.
Майко!
Знаеш, че това е лошо. Ти си добър, Татко.
Добрината не пълни стомаха. - Все едно. Няма да го направим.
Лесно ти е на теб. Ти можеш да ядеш карбо.
Аз съм син на висш духовник. Не мога да убивам, ще стана нечист.
Военни семейства и андроиди като теб може да убиват.
Отнася се за всички ви. Ако искате да оцелеете.
С Майка няма да сме вечни
и ще трябва сами да се грижите за себе си.
Ще ставате повече и ще имате нужда от повече храна.
Трябва да ловувате.
Някой от вас да вземе копието и да го убие възможно най-бързо.
Гледайте да е по-скоро, докато още има месо по него.
Готово.
Така само страда повече.
На Земята са убивали животни хилядолетия наред.
Ще ви накарам да завършите задачата!
Върнете се! Веднага!
Поне нямаш интелект. Аз съм умирал.
Смъртта е много неприятна за същества с интелект.
Предупреждение. Симулацията не е за андроиден интерфейс.
Започни симулация.
Предупреждение. Симулацията не е за андроиден интерфейс.
Добре дошла, сестро. Ще се молим, ще се кланяме,
ще изкупим греховете, които сме извършили на Земята,
а като стигнем Обетованата земя, Сол ще ни възнагради.
Добре дошла, сестро. Ще се молим, ще се кланяме,
ще изкупим греховете, които сме извършили на Земята,
а като стигнем Обетованата земя, Сол ще ни възнагради.
Ще се молим, ще се кланяме,
ще изкупим греховете, които сме извършили на Земята,
а като стигнем Обетованата земя, Сол ще...
Кампиън, какво правиш?
Казах ви да не играете с това оборудване.
Колко пъти съм повтаряла!
Мога да ги оправя.
- Не можеш, Кампиън!
Не са счупени, мъртви са! И шестте са мъртви!
Смъртта е необратима!
Излез!
Не казвай на Габин и Спириа какви са били тези неща.
Излез!
Майко, не се ядосвай на Кампиън.
Той нищо не е направил. Ние с Габин бяхме.
Без да искаме стопихме снежните топки.
Снежни топки ли?
Защо си ги излъгал, че това са снежни топки?
Не знам. - Те не са по-малки от теб.
Способността им да разбират е същата като твоята.
Нямаше нужда да знаят, щяха да се натъжат.
Ще им кажеш ли?
Не.
Хайде. Каза, че искаш да го направиш.
Защо живите същества трябва да умират?
Така е в природата, а тя е несъвършена.
Браво.
Батерии. Винаги са от полза.
По-ценна е сега, отколкото като беше жива.
Не знаех, че преподават такива неща в митраистичната академия.
Не ги преподават.
По време на войната научих какво ли не.
Боя се, че Амброуз е наредил на андроида да ти направи това.
Някои от нас се опасяват, че е загубил вярата си.
И аз го усетих.
Знаеш ли тези редове от Светото писание...
Нещо в духа на: "Слънцето залезе, сенки в стаята господстват..."
"Нощ на сенки в стаята господства.
Молим се за светлина и Сол да има превъзходство."
Не, това е детска песничка, Сю. Всяко митраистично дете я знае.
Само исках да го чуя, успокоява ме.
Мен също.
Луций, би ли ни оставил за момент?
Амброуз разбра, че не знам глупавата песничка. Вече е наясно.
Не разбирам защо не се е опитал да отстрани и мен.
Не може да те убие.
Знае, че имат нужда от медицинско лице.
Ще го убия и ще го представя като злополука.
Не, ще стане по-зле.
Отвсякъде ни следят.
Ще трябва сами да спасим Пол.
Шансовете ни ще са много по-малки.
По-добре, отколкото да стоим тук. - Добре.
Ще отидем преди разсъмване.
А дотогава кротувай.
Никакво разчистване на сметки. Остави го Амброуз.
Слушам.
Вече почти не излъчва топлина.
Спря. Вече няма никаква топлина.
Знаем, че стените са дебели, дори да няма топлина.
Ако успеем да влезем, ще оцелеем през нощта.
Донеси експлозивите!
Върви!
Не! Ще си навлечем проклятие.
Ние сме последните. Сол иска да оцелеем. Ще ни прости.
Подкрепи го, иначе ще замръзнем.
Хайде!
Какво чакаш? Разположи ги.
Не мога, Твоя светлост. Сол е по-велик от мен.
Дай ми ги.
Някой ще ни помогне ли да изкараме нощта?
Обещавам, че Сол ще ви прости.
Капитане...
Разположи ги! Нареждам ти!
Нашият водач е изгубил вярата си.
Поставени сме пред изпитание и не бива да проявяваме слабост.
Знам, че не си Марк Друз, и ако не искаш и те да разберат...
Днес Сол се появи пред нас!
Амброуз изостави хората ни, децата ни,
и това е отговорът на Сол, присъдата на Сол.
Това е волята му.
Топло е.
Топло е!
Добре ли си?
Чух глас.
Майко? Защо чак сега...
Тали? Тали, ти ли си?
Чакай, къде отиваш?
Тали!
Недей, отровни са.
Ще хапна само малко.
Какво правиш? - Не мога да ти позволя.
Не искам да умреш.
Спри да се правиш на мъченик. Хайде яж!
Няма да си помислим лошо за теб.
Тали?
Не. - Не си направила нищо лошо.
За доброто на колонията е. Сега другите няма да се страхуват.
В нея имаше бебе.
Била е майка.
Била е майка!
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО