Как се чувстваш, от едно до десет?
Мога ли да кажа по-малко от едно? - Няма по-малка цифра от едно.
Има и нула.
Родителите ти ми казаха, че имаш вродено, уникално умение.
Случайно, без да искам, убивам хора.
Съжалявам, не те разбирам.
Когато хората ме видят, лицето ми, те...
Случайно убиваш хората с вида си?
Да допуснем, че казваш истината.
Как твоите родители са още живи? Все пак са виждали лицето ти.
Според майка ми, още при раждането са разбрали, че има нещо нередно.
Още един тласък, скъпа. Момче е.
Това е най-красивото бебе, което съм виждал.
Когато бях на 2 години се преместихме от града,
на по-усамотено място.
Колкото по-малко хора, толкова по-малко злополуки.
Това беше ново начало, шансът ми за нормален живот.
За това мечтаехме.
Да не се чувствам вече, различен.
Разбирам желанието ти да поровиш в миналото.
Но, какво те доведе при мен?
Просто искам да съм нормален.
Не си ли се замислял, че тези бинтове,
може просто да са твоето олицетворение
на клиничната ти депресия?
Боже мой. - Опитах се да го предупредя.
По дяволите, Макс.
УБИЙСТВЕНА ВЪНШНОСТ
Знаем, че тези инфаркти не са по негова вина.
Но е странно, че всеки път, когато някой умира
вашето момче е там.
Да, странно е. - Така е.
Доверието в полицията спада, ако все го пускаме с предупреждение.
Хората умират и можем само да кажем: "Е, случва се."
Да, напълно ви разбираме. - Определено.
Така...
Дали, доктор Клингаман, успя да каже нещо полезно?
Не, тате. Просто умря.
Ясно.
Съжалявам, че е такъв студ, Дан. Парното чака Пол да го оправи.
Мен не ми пречи, г-жо Ричардсън. - Така ли? Както и на Пол.
О, здравей, Алана Сковия.
Какво е това, нова държава?
Алана Сковия е готино маце, и е от Украйна.
Пол, нямаше ли нещо да казваш? Баща ти иска да ти каже нещо.
Макс, майка ти се притеснява...
Спри, иска да каже "ние". - Ние се притесняваме, че не излизаш.
Да, скъпи, мисля, че и Дан ще потвърди,
че няма да срещнеш някой, ако си стоиш в стаята.
Момент. Ами ако и Макс си направи профил
в сайт за запознанства като Дан, на мобилния.
Чудесна идея, Пол!
Страшна идея, коя ще ме хареса с тия бинтове?
Изглеждам на жертва на пожар преспал със сериен убиец.
Не използвай такива живописни сравнения на масата.
Да няма правило за това? - Да, вече е правило.
Правило е.
За какво ти е тухлата?
Не. - Хайде де.
Миналият път каза, че е за последно. - Тогава беше чук, а това е тухла.
Трябва да те види терапевт. - Видя ме и умря.
Тук ти е проблемът, човече. Заключил си се като бабишкера, шиеш...
Това зайче, чепа ли си смуче? - Какво?
Това е морков, той яде морков. - Прилича на член, човече.
Нищо не разбираш.
Сега е пълно с жадни мацки. - Да няма суша?
Свети Валентин е, пич.
Най-лесният ден да топнеш чушлето. Самотните само бройкат,
за да се похвалят във Фейса. А ти можеш да ги ощастливиш. Хайде.
О, да.
Престани.
Това е ужасно чудовище.
Зло е, защото е различно. Странно е!
Международни програми за обмен на студенти.
Не е зле. Искаш ли приятелче чужденец?
Мамо, това са студенти. Не домашни любимци.
Те са чужденци и искат да дойдат в Америка.
Хубаво.
Макс, отиди да си вземеш списание.
Върви.
Мога ли да ти помогна? - Аз само...
Това няма да ти помогне.
Добре. - Съжалявам.
Какво е това? - Списание.
Не, това е боклук. Ето ти това, прочети за чужденците.
Отдавна не съм виждал някой да я играе.
Не съм изловила 150 покемони, за да ги оставя.
150? Това са доста Покемони.
Паднах. - Паднал си?
На тухла.
Мразя, когато става така.
Макс Ричардсън.
Не издържам, твърде е студено.
Извикай техник.
Баща ти обеща да го поправи преди 2 седмици.
Така не се живее.
Това не е закуска, а диабет.
Здравейте, обаждам се за парното.
Спря да работи преди седмица.
Благодаря ви, чудесно.
Адресът е, Булевард "Ново начало", 411.
Да, той е мой син.
Ало?
Боже, затвори ми.
Това е Дан.
Здрасти.
Нали не съм ти счупил носа?
Не. Би ми се искало.
Имам хиперактивна имунна система, на практика съм изрод.
Опитай се тази вечер да не се описваш като изрод, става ли?
Какво е тази вечер?
Дан, мразя те.
Искаше момиче, намерих ти.
Не съм казвал това. Казах, че не мога,
да се срещам с момичета. - Е, сега можеш.
Какво има? - Господи.
Пич, спри да се стресираш. Ще се справиш.
Направо ще я убиеш.
Мамка му. Знаеш какво имам предвид.
Знаеш ли, допада ми одеколонът ти.
Идва от него.
Ползвам "Первол" за дрехите.
Сода за хляб?
Обикновено не работя сводник, но няма да ви лъжа.
Мисля, че с Макс ще сте чудна двойка. - Какво?
Здравейте, дами и господа.
Честит Свети Валентин. Ще желаете ли напитка?
Знаете ли какво? Аз черпя.
Дан. - Чакай.
Какво ще кажете за млечни шейкове? - Не мога.
Мляко? - Калории.
Добре, две диетични коли с допълнителен лед.
Благодаря ви.
Значи се казваш, Ерика?
Това е доста силно име.
Филипинско ли е?
От Куба съм.
Съвсем забравих, направих ти нещо.
Надявам се, да не ме сметнеш за откачалка.
Направил си ми салфетка? - Не, само изглежда на салфетка.
Но, всъщност е носна кърпа. Ако плачеш,
може да се избършеш с нея, или да си издухаш носа.
Или и двете неща едновременно.
Благодаря.
Виж,
знам, че можеше и да не идваш.
Но, изглеждаш толкова красива.
И това ми е първият Свети Валентин с дама, така че...
Благодаря ти.
Аз ли правя сцени? Да ти покажа ли как става?
Ти си задник, Крейг!
Ерика?
Какво става, секси?
Стига бе. Ти ли си хлапето, което убива хората с хубавото си лице?
А, не...
Мамка му, това си ти.
Хайде, дай да го видя.
Крейг. - Две диетични коли,
и управителя ви моли да напуснете.
Управителят може да ми смуче пакета. - Разбирам.
Какво, по дяволите? - Съжалявам.
Ще извикам келнера.
Не. Ти го направи.
Ти ще го почистиш. - Крейг.
Добре, но с какво?
Пробвай с тоя парцал.
Споко, ще ти помогна.
Господи. Крейг, престани!
Напусни, веднага! - Добре де, тръгвам си.
Извинете. Сега ще почистим.
Смяташ ли, че имам шанс...
Мислиш ли, че би излязла отново с мен?
Не мога. Съжалявам.
Какво правиш?
Аз съм Алекс. - Помня те, просто...
Малко съм зает.
Да не прекъсвам драматичния ти скок от моста?
Заради мен се случват лоши неща.
Всичко ще свърши, след като умра.
Звучи твърде мрачно. - Мрачно, като целия ми живот.
Може да е от слънчевите очила.
Желирани бонбонки?
Тези са от гадните.
Защото изядох хубавите, само това ми остана.
Благодаря, не искам.
Сега вече можеш да скачаш, желирах ти реката.
Веднъж имах такъв сън.
Че плувам в басейн пълен с желирани бонбони.
Падането ще е кратко.
Намери си по-висок мост. - Какво?
Искаш да умреш, нали?
Да.
Тогава ти трябва по-висок мост.
Почакай, какво? Това ли измисли?
Чиста физика. Какво очакваше да ти кажа?
Нямам представа.
Слушай, ти няма да скочиш.
Ще умреш от старост, в легло си. Не сега и не тази нощ.
"Ако ти скочиш, скачам и аз", помниш ли го?
Това е от Титаник, нали?
Автобусът ми пристигна. - Тръгваш ли?
Ако ще скачаш, защо да си губиш времето с мен?
Нека да проверя дали днес приема посетители.
Благодаря ти, Миртъл. Мила, както винаги.
Защо пишеш с главни букви и препинателни знаци?
Напомня ми за това, как обичам да живея.
Гръмко, ярко и смело.
Ясно.
Идвам тук, много преди този персонал.
Вбесявам се, че все ме записват, и това ми е отмъщението.
Знаеш ли, когато ми предложи, да ме заведеш някъде,
нямах идея, че ще ме водиш в дом за стари хора.
Реших, че най-добрият начин да оцениш живота е
като те запозная с пенсионери, на които не им остава много.
Здрасти.
Алекс, обикновено идваш в петък.
Петък е, Естер.
Едно от преимуществата на Алцхаймер е, че почти винаги е почивен ден.
Едно от многото. Водя ти подарък, това е Макс.
Какво ти е на лицето?
Имам мехлем в чантата.
Няма нужда. - Ще го намажем.
Изгори ли се? - Падна на тухла.
А днес почти не падна от мост. - Господи, алкохолик ли си?
Не, той е в депресия.
Розмари, момчето си мисли, че е в депресия.
Депресия? - Да!
Изчакай пикочният ти мехур да спре и да ти набутат огромно хапче отзад,
и да се обринеш като крастава жаба.
Тогава ще си говорим за депресия.
Божичко, виж си личицето.
Браво, имаш си мехлем.
Написала съм над 30 романа. Имам познания в тази област.
Писали сте романи? - "Пиша", още не съм мъртва.
Романтични романи. Мръснишки.
Като Даниел Стийл? Майка ми я обожава.
Бах в колежа с тази кучка, и мога да ти кажа,
че в главата на тази рижава курва няма една оригинална мисъл.
Фамилното й име е Стийл, мамка й. Даже това ми е откраднала.
Кажи им за какво пишеш сега. Мисля, че е приказно.
Това е последният ми роман. Не са точно мемоари,
а по-скоро лична разходка с болестта на Алцхаймер.
Пътят ми в неизвестната болест.
На моята възраст само акъла ми остана.
Ако изгубя и него, какво ще ми остане? - Мамка му, пак се почва.
Не всеки може да посреща непознатото с такава смелост като теб, Естер.
Казах ти вече, твоята книга ще промени много животи.
Предполагам, никой все още не измисли подобно нещо.
С изключение на един филм. - Какъв филм?
Сещаш се, за жената, която не помни, а той идва да й чете всеки ден.
"Тетрадката"? - Да.
Подобно е на твоя роман.
Нямаше нужда да ме изпращаш чак до вкъщи.
Исках да се уверя, че ще предпочетеш да се прибереш пред моста.
Вкъщи си, супер. Лека нощ.
Ти...
Какво ще правиш утре?
Утре ли? - Да.
Няма да мога.
Добре. - Извинявай.
Проблемът не е в теб.
Изкарах си страхотно.
Просто, това не влизаше в плановете ми.
Да, разбирам.
Съжалявам.
Лека нощ.
Ти губиш.
Разбра ли поне фамилията й? - За какво ми е?
Пич, винаги я искай, за да я намериш във Фейса.
Яка ли е? - Знам, ли.
Не на мен тия.
Писна ми.
Може да минеш по същия път.
И да я срещнеш отново.
Казах ли ти! Вижда му се задника.
"Ако ти скочиш, скачам и аз"
Ей, изпусна си автобуса.
Да не ме следиш? - Какво? Нищо подобно.
Тогава защо си тук?
Ами...
Може пък аз да те следя. - Няма как да знаеш, че ще съм тук.
Така ли мислиш? Защо тогава и двамата сме тук.
Това, че не виждам обърканото ти лице още повече ме амбицира.
Сигурна ли си, че не искаш да се помотаем?
Не си ли на училище? - На домашно обучение съм.
И това си е училище, затова така се казва.
Но се нарича, "независимо обучение".
Виж, ако няма да ходиш на даскало...
Защо не се пошляеш за няколко часа с мен?
Добре. - Така ли?
Да вървим, преди да съм размислила. - Добре.
Интересува ли ви безплатен пакет за нова РПГ игра?
Колко гоблини има?
Стотици, има орди и кланове...
Но има само една вещица? - Елинор Дивашката кралица.
Какво правят тези гоблини с Елинор Дивашката?
Ами, опустошават тъмницата й.
Тези не стигат.
Извинете? Имате ли още от тези?
Защо желираните бонбони не са желе, а приличат на чакъл?
Не се вписва в мечтата ми. - А каква е тя?
Река от желе.
С какъв вкус? - На целина.
Няма такъв. - Има, и е 100% истински вкус.
С него домакините през 60-те са отмъщавали на мъжете си.
Алекс, трябва да ти призная нещо.
Роден съм с лице... - О, значи имаш лице.
Боже.
Лицето ми е смъртоносно привлекателно.
И когато хората видят лицето ми...
Умират?
Хубаво.
Хубаво ли? - Не че е хубаво,
но това го знам.
Знаела си?
Ти си голям хит в болницата.
Чакай малко.
Защо се моташ из болницата?
Имам рядко, сърдечно-съдово заболяване.
Какво ти е на сърцето?
Алергична съм към ендорфините.
Вълнението причинява възпаление, което кара сърцето ми да расте.
Това следи сърдечната честота и размера на сърцето ми.
Така че всяка емоция, добра или лоша, тялото ми я отхвърля.
Но за мой късмет, новото лекарство наистина действа.
И сега сърцето ми е все едно на диета.
Значи си добре?
Ако пиенето на хапче и носенето на роботизиран сутиен са окей. Значи, да.
Сега сърцето ми не бомба със закъснител.
Замислял ли си се, ако направят филм за теб, каква песен ще използват?
Ами, не.
Популярна тема ли е?
Да, за всички. С изключение на теб.
Това е за такива моменти, когато животът ти се скапва,
и главата ти, както и сърцето не издържат.
Всичко наоколо ти се струва нереално.
И единственото нещо, което чуваш е само това.
Тук не са давали нов филм от пет години.
Но с това, филмът ще ти се стори съвсем нов.
Това вино ли е? - Да, от водка.
Има вкус на лак за нокти. - Значи ще подейства.
Откъде знаеш, какъв е вкусът на лака за нокти?
Благодаря.
Не мисля, че мога да я изпия.
Не съсипвай всичко. Планувала съм го отдавна.
Защо? - Защото не се веселя. Само боледувам.
Освен това, нямам приятели.
Ти си ми първият приятел.
Искаш ли да играем? - Но не сме го гледали.
Всеки филм става за напиване. - Играта за пиене?
Да, давай! - Добре, ако видиш надпис - пиеш.
Газ.
Казвай. - Добре, ако има общ кадър.
Ако някой проговори, или напишат продуцентите.
Щом някой се събуди. Пий.
Планети! Летяща комета. Наздраве!
Боже, каква жега е. Не ти ли е жега?
Аз направо ще се сваря. Защо е толкова лепкаво?
Усещаш ли си зъбите? - Да.
Моите там ли са? - За пръв път ли пиеш?
Приятел, изпий това.
Всичкото ли? - Да.
Не мога. Ще се удавя. - Можеш.
Опа! - Пич, къде се губиш?
Хайде, идвай. - Здрасти.
Мамка му. Правете си, там каквото си правите.
Макс? - Да.
Само така, човече!
Кой беше това? - Дан.
Какво беше това? - Мъничката светлина на смъртта.
Моли се да не мига.
Макс?
Искам да съм на гоблен, като едно от твоите френски момичета.
Дадено, Роуз.
Усещам как ме зяпаш.
Не знаеш дали те зяпам.
Сляп съм, не виждам какво правиш.
Здрасти.
Макс!
Макс.
Леле.
Той е довел момиче. - О, Боже. Моля те убий ме.
Здравейте, аз съм Алекс.
Съжалявам, обожавам да гушкам. - Какво, от кога? Лъжеш!
Аз съм по ръкуването.
Стига, татко.
О, влизай.
Това е Ю Шен. От програмата за обмен на студенти.
Добре дошла в новия ти дом.
Аз съм в ада.
Толкова е сладка, не е ли сладка?
Да.
Малко е изморена.
Мамка му.
Правиш два хода и вече си в говната, без да се усетиш.
Защо Розмари седи сама?
Всяка година чака синът си, да й донесе с торта за рождения й ден.
Но никога не съм го виждала. - Рожден ден ли има?
Става на 82, но не си го чула от мен.
Иска всички да мислят, че става на 88. - Защо?
Когато си млад лъжеш, защото не искаш да остаряваш.
Но когато чукнеш 70, искаш да чуваш, "Леле, не изглеждаш на толкова"!
Тортата няма да избяга, Ро. Докарай си задника тук!
Стига си ми викала. И остави задника ми намира.
Обичам тази игра.
Честит рожден ден, Роуз. - 88 години, не е за вярване.
88? Изглеждаш на 82.
Ти ли му каза? - Момчето ти прави комплимент.
Благодаря ти. Благодарна съм, за това че съм здрава,
за приятелите, без които не знам какво бих правила.
Стига, достатъчно си силна. - Казах ти, не съм като теб, Естер.
Не знам дали ще имам волята, да посрещна неизвестното.
Не е до воля, Ро. Животът не е само в хубавите моменти.
Доброто върви ръка за ръка с лошото. Такъв е животът.
Мамка му. Мразя тази проклета игра.
Мой ред е.
И в това е тайната на американската кухня.
Вкуснотия.
Макс, с играта дадоха ли ти камъка на Оракула?
Нямам представа какво е това.
Ю Шен, майка ти какво готви за вечеря?
Може да опитам да сготвя нещо национално.
Ехо, а сметката? - Съжалявам. Ето.
Заповядайте. Благодаря, лека нощ.
Утре идва с теб. - Какво, не? Тук не й харесва.
Семейството на Ю Шен е много заможно. Опитват се да я научат на нещо.
Би ли проявил малко солидарност? - Искаш да ми е зле, защото е богата?
Направи опит, да я приобщиш.
Имам си планове утре! - Макс. Моля те, стани й приятел.
Мамо, утре съм на излет с Алекс и Дан.
Значи ще вземете и Ю Шен, и ще си изкарате страхотно.
Това е диктатура. - Ти да не очакваше демокрация?
Ти си истинска американска фога.
Фога ли ме нарече? - Да, за мен си фога.
Браво.
Благодаря, че ме защити, Пол.
"Гришнах" ми го няма. - И че ме изслушваш!
Пипала ли си ми героите? Гришнах. Той е ключар от трето ниво.
Само той отключва подземието на Елинор. Свършен съм без него.
Беше тук, в това чекмедже.
Що за игра е това?
Ю Шен, чакай!
Не искам да ти разбивам надеждата, но е твърде тъничка.
Не ми се прави на разбирач.
Видно е, че искаш да си направиш бастун.
Много смешно, защото правя...
Вълшебна пръчка, за затваряне на портала.
Какъв портал? - Към измерението
откъдето изпълзяват гаджетата на Дан.
Може би Тифани е топлокръвна. Като човешка полярна мечка.
Моля те, не обиждай полярните мечки.
Ще ни снимаш ли до стената?
Това е дърво.
Не ти ли е студено? - Не, с кожух съм.
Хубав е. - Боже.
Мамка му, момиче, ти кървиш.
Аз просто...
Момент, подай ръка. - Не, това ще пари. Не го искам.
Зърната ти се виждат. - Какво?
Изчакай...
Изглежда си имаме истински скаут.
Сега как е?
Добре, благодаря.
Знам, че е ти е приятел, но не му ли писва.
Не знам, аз...
Отдавна свикнах, че Дан има това, което на мен ми липсва.
Я стига.
Не носиш тези бинтове, за да прикриваш грозотата си.
Би ми се искало, да видя лицето ти.
Съвсем обикновено лице.
Какво правиш?
Затвори очи и не ги отваряй, докато не ти кажа.
Слушам, г-н Сериозен.
Напълно сериозен съм.
Много ми се иска да можеше да видиш лицето ми.
Знаеш как да накараш момиче да ослепее и оглушее.
Макс? - Да.
Целували ли са те някога?
Почти.
Веднъж.
Бях в първи клас и срещнах едно момиче.
Решихме, че ни е време за първата целувка.
Казах й да затвори очи.
Но първокласниците не са от най-послушните.
Няма да повторя грешката й.
Технически ти би било трудно, защото си сляпа.
Не, не! - Яко.
Пак ме преби. Ето, учи се да губиш.
Чакай, тя знае ли да играе?
По дяволите, добра е. Къде се научи?
Ще ми станеш ли американското гадже?
Какво?
Ей, идваш ли?
Майка ми току-що обяви пролетно почистване,
така че в момента съм затворник.
Пролетно? Навън е кучи студ.
За нея сезоните не са от значение и затова го отнасяме.
Боже! Не знаех, че си толкова добра! - Изчакай малко.
Хайде довечера да мърсуваме.
Какво? Какво каза?
Извинявай, тук стават откачени работи.
Драсни ми, ако искаш да излезем после. - Ще държим връзка. Чао.
Не разбирам как е станало.
Забранено й е всичко, което може да увеличи сърцето й.
Макс, ще ми помогнеш ли с нещо дребно? - Разбира се, г-жо Ричардсън.
Чакай, не бързай. Щом така моли, ще е нещо сериозно.
Елхата трябва да се изхвърли. - Казах ли ти?
Скапано дърво! - Защо не млъкнеш. Ти ни насади.
Чакай, спри!
Влезе ми треска.
Да се качим горе, майка ми трябва да има пинсети.
Това боли. - Стига си циврил.
Кой, какво? Ю Шен! Ще подпалиш къщата!
Мамо, дай вода!
Добре, готови сме. Сменете превръзката след 2-3 дни.
Предписвам ви антибактериален мехлем, мажете се ежедневно.
Имате ли някакви въпроси? - Как си след работа?
Болкоуспокояващите са позволени.
Ако болката се усили, веднага елате.
Ще се видим след седмица. - Значи пак ще те видя?
На вторичния преглед, да.
По дяволите.
Знаеш ли, май не е твой тип. - И кои са мой тип, гений?
Ами, безмозъчните.
Дала ти от хубавите марли.
Така ли? - Да.
Близначета.
Даже не й взе номера.
Защо не ми каза? - Мамо, защото щеше да откачиш.
Алекс!
Здрасти.
Нападна ме коледно дърво. - Забавно.
Аз съм Дан, това е Макс.
Колеги, от старческия дом.
Явно прекарвате доста време заедно.
Не, в различни смени сме. Не се тревожи.
Радвам се, че се видяхме. Оправяй се.
Пич, какво беше това?
Да се махаме.
Във форума писаха, че са пуснали само 10 хил. Гремлини.
И той трябва да върви с подвижна гобленова броня.
Дори можеш да я чуеш.
Ей, тате, когато се срещнахте с мама,
как разбрахте, че се харесвате?
Изведох майка ти на вечеря. Мисля, че ни беше втората среща.
Вървяхме към колата и тя каза: "Пол, ти ме обичаш. Ясно ли е?"
Така и разбрах.
Може да е очевидно, че харесваш Алекс, но има вероятност тя да не е в течение.
Не съм казвал, че харесвам Алекс.
Да приемем хипотетично, че е така.
Общуването с жените дава плодове, Макс.
Особено ако според тях, мъжете не са способни на това.
И бих се обзаложил, че ако споделиш чувствата си с Алекс,
ще ти хареса, какво ще ти отговори.
Какво ли продават в местния сексшоп?
Знам ли, всякакви извратени неща.
Дилда за кучета.
Презервативи с аромат на зеле. - Голите снимки на баща ти.
Ще ми кажеш ли, какво стана вчера?
О, това ли? Трябваше да успокоя мама.
Защо? - За нея да имам приятели
е равносилно на смъртна ми присъда.
Не е като да работя доброволец, в безопасна и скучна среда.
Нали си пиеш лекарствата, какво иска от теб?
Защото е загрижена за мен.
Ясно, извинявай.
Споко.
Не ми казвай, че е петък. Знам, че е сряда.
Позна.
Това какво е? - Носим сладкиши за Розмари.
Не й знаем вкуса, затова взехме по малко от всичко.
Какво има?
Виж кой е тук. Роуз?
Не искам да ме вижда такава.
Здравей, Розмари.
Аз съм. И Алекс е тук.
Добре ли си?
Това не е редно.
Да те включат към тия жици.
Знам, гадно е.
Така й поддържат живота. - Не.
Това не е живот. А истинско бреме.
Кой извратен морал, диктува че това е правилно?
Така стоят нещата.
Такъв е животът.
Ти можеш да й помогнеш.
Алекс, не ме карай да го правя.
Сам каза, че е безболезнено. - Така мисля.
Няма как да ги попитам, след като го направя.
Алекс.
Знам, че за теб това е проклятие.
Но хората, които са видели лицето ти
никога няма да разберат какво е чувството да гаснеш бавно.
И последният ти спомен от този живот
да е как съхнеш в болничното легло.
Нека поне си запази достойнството, преди да умре.
Розмари.
Искаш ли да заспиш?
"Алекс, жива ли си? Не ми отговаряш. Всичко наред ли е?"
Ю Шен, здравей!
Как мина в училище?
Ужасна е, а пък баща ти е окупирал цялата къща.
Макс, би ли обяснил на майка си, че след стреса в работата
ни се полага да разпуснем, и не бива да ни съдят за това.
Аз не работя ли, Пол? Дори в момента го правя.
Как върви с Алекс?
Не знам. Не ми отговаря.
За теб нещата може да изглеждат по един начин,
а за Алекс по друг.
И какво се очаква от момчетата? Да четем женски мисли ли?
Това е пълна тъпотия. - Ако знаех отговорът,
къщата ни нямаше да е пълна с Гоблини!
Много се извинявам, че се забавлявам.
Пак станах лошата. Би ли обяснил на баща си какво е двоен стандарт?
Писна ми. Мамо, спри да го ядеш.
А ти, татко, престани с тая игра. Толкова ли е сложно?
Направо ще откача.
Бомба! Знаех, че днес е на смяна.
Дано вече не движи с Крейг.
Мамка му, идва.
Здравейте, господа. Да ви предложа ли обедното ни меню?
Теб бих те хапнал за обяд. - Чакай, не учим ли в едно училище?
Сериозно? Ела с мен на бала, тогава.
Каниш ли ме? - Да.
Вземи ме в осем. - Добре.
Пич, скива ли това? Идваш с мен.
Няма ли поне да хапнем? - Не, това беше, идваш на бала.
Но той е само за учениците от твоето училище.
Какво ти пука. Доведи й Алекс.
Тя не ми говори.
Моля? Дай го за малко. - Дан, върни ми го.
Не ми пипай телефона.
Опа, здрасти.
"Ходи ли ти се на бал?"
Е, какво отговори? - Още пише.
Какво? - Зарежи.
Това твое лекарство...
Ти...
Не помага ли?
Искат да ми увеличат дозата.
Но сърцето ти.
Явно расте.
Не разбирам, защо не ми каза?
Защото щеше да ме зарежеш. И живота ми в клетка да продължи.
Не ми даде право за избор.
А сега се чувствам виновен, всякаш аз влоших нещата.
Извинявай, че ти скапах деня. - Не ми извъртай думите, Алекс.
При теб, с бинтовете е лесно, Макс. При мен няма бързо решение.
Наистина не е честно.
Съжалявам.
"Поплачи си"
Това е най-тъпата кутия за носни кърпички, която съм виждал.
Мама обича да пише навсякъде ободряващи думички.
Мило е, но като цяло
не й се удава много.
Алекс.
Мога ли с нещо да помогна?
Можеш да ми подариш едно сърце.
Или да ме изведеш на танци.
Макс!
Не го гледай! - Извинявам се, момент.
Маскен бал е.
Здравей. - Здрасти.
Звъни се. - На вратата.
Какво е това?
Добре, значи, ти си френска прислужница,
а аз съм...
Музикален пес? - Ти си куче клаксон.
Значи аз съм куче клаксон.
Предположих, че трябва да се отнесем към бала подобаващо,
като на шега.
Ти, изглеждаш на идеалната обида.
Благодаря ти.
Как така, майка ти те пусна?
Не ме е пуснала, но и не каза нищо по въпроса.
Защото би навредила на сърцето ми.
Увеличиха ли ти дозата?
Всичко е точно.
Ю Шен.
Какво си облякла?
Луда ли ще съм, ако кажа че ме кефи?
Искаш ли да танцуваме? - Тези хора не танцуват.
Те забременяват на дансинга.
Леле, трябваше да си сложа повече дезодорант.
Отвратителна си.
От бавните танци ме обзема безпокойство.
Какво безпокойство?
Схванах на къде биеш. - Амин.
Падна ли ми. - И още как.
Май ми се зави свят. - Искаш ли вода?
Не, не, веднага се връщам.
Мамка му, изяли са всички сандвичи.
Здрасти, пич. Къде е Алекс?
Ей, Валенсия.
Сега съм с Дан, Крейг.
С тоя педал? - Кой днешно време говори така?
Аз, току-що го направих. - Знам, дебил.
Яко. - Смешно ли ти е?
Не толкова.
Кой по дяволите си ти?
О, мамка му.
Лицето салфетка?
Как върви с мацетата?
Чух, че е убийствено готин.
Какво, нищо?
Ела тук. - Ти си задник, Крейг!
Валенсия, гледай.
Алекс. - Не, да вървим.
Пуснете ме, Алекс!
Сега отляво.
Ако знаех, че ще прекараш нощта в тоалетната щях да отида с друга.
Да повикам ли сестрата? - Не, имам си вълшебно копче.
Обичам морфина.
Може ли да се смесва морфин с лекарството ти?
И как това, влияе на сърцето ти?
Спира ли му...
Къде ти е лекарството? Искам да го видя.
Къде е...
Къде е лекарството ти? Това е за киселини.
Излъгала си ме. - Щеше да скочиш от моста, Макс.
Но не го направих. - Но го искаше.
Какво щеше да направиш, ако не бях дошла?
Когато бях на четири, ми казаха, че ще живея до 16.
Сега съм на 17, но и това не ме радва.
Защото знам, че никога няма да уча в колеж.
Никога няма да имам семейство.
И приех, че никога няма да премина през всички тези етапи.
Но съм грешала, защото едното от тях се изпълни.
Защото срещнах теб.
Прости ми, че се престорих сякаш всичко е точно.
Знам, че бях голям егоист.
Предполагам, че исках да разбера какво е да не си в тежест на другите.
Ти не си в тежест, Алекс.
Аз...
Много мислих над това.
Премислих всички варианти.
Колко трябва да чакам.
И как да те помоля.
Макс, аз ще се влошавам. - Няма да го направя. Не мога.
Само измъчвам мама. - Знаеш ли за какво ме молиш?
Имаш ли представа?
Знаеш ли какво е да гледаш как някой умира?
И тази картина да изплува в съзнанието ти постоянно?
Знаеш ли какво е чувството?
Няма да го направя.
Как така нямате информация? Вие ли го пуснахте да си тръгне?
Той е непълнолетен!
Не е ли нормално да позвъните на родителите му, преди да го пуснете?
Естествено, че му звънях. Не ми отговаря.
Не ми казвайте да се успокоя. Синът ми е изчезнал.
Може ли да говоря с началника ви? Някой, който да ме разбере.
Момент, изчакайте. Макс, Макс?
Боже мой.
Макс, какво правиш? - Макс!
Макс, моля те, спри.
Спокойно. - Боже мой.
Успокой се.
Знам.
Боже.
БЛЕГ МАСАЧУЗЕТС популация: 6933 човека
Вдигни.
Здравей.
Още ли си тук? - Да, не сметнах, че е редно,
да се сбогувам с всички онези хора.
Разбирам те.
Изпратиха ги вместо свещи.
Любимото нещо на Валенсия беше да си чати.
Говори ли с Алекс?
Питаше за теб.
Да не я отбягваш?
Има ли значение?
Пич, не се дръж като задник. - "Задник."
Ти нищо не знаеш. - Алекс е болна, а ти я отбягваш?
Не знам какво ти става, но това е супер гадно.
Знаеш ли какво е супер гадно? Да носиш тези бинтове всеки ден,
а момичетата да те отбягват.
И когато попаднеш на някоя, която е без тези предразсъдъци...
Виж, знам, че те гадно, но струва ли си да се наказваш?
Така само ще пропилееш възможността да се сбогувате.
Привет, реших да украся малко стените,
да не изглеждат толкова мрачни.
Най-накрая ти направих гоблен, като на френските ми момичета.
Извинявай, че не идвах.
Не знам какво ми става.
Аз просто...
Просто ми е много трудно да се сбогуваме.
Хей.
Не завиждай, че съм по-добра в умирането от теб.
Виж.
"КРАЛИЦАТА НА МОРФИНА"
Видя ли?
Аз пък си нямам такава майка.
Просто искам да свърши.
Затвори очи.
Готово.
Макс.
Страх ме е.
Няма от какво.
Нищо ли не усещаш?
Не знам.
Не сработи ли?
Лицето ти...
то е просто...
Това си ти.
Помощ!
Някой да помогне!
Алекс, чуй ме.
Замислял ли си се, ако направят филм за теб, каква песен ще използват?
Това е за такива моменти, когато животът ти се скапва,
и главата ти, както и сърцето не издържат.
Всичко наоколо ти се струва нереално.
И единственото нещо, което чуваш
е само това.
"Желирани бонбони с вкус на целина"
Как се чувстваш днес, от едно до десет?
Може би петица.
Това е голям прогрес. Кажи ми, какво се промени?
Имате предвид, след Алекс ли?
Да, но главно в теб.
Делото за Валенсия най-накрая приключи.
Аутопсията показа, че е починала от предозиране със серотонин,
или както журито го определи, "от естествени причини".
Така че, съдията свали всички обвинения.
Дори на Крейг.
След процеса делото стана известно и се превърна в топ новина.
Повечето хора не вярваха, че може да съществува дете
със смъртоносно привлекателно лице.
Но имаше и такива, които някак си знаеха,
и се надяваха, че мога да им помогна.
Както Алекс се надяваше, да й помогна.
Винаги съм мислил, че лицето ми причинява само болка.
Но разбрах, че мога да обърна нещата и да избавям хората от болката.
Все още посещавам Естер. Понякога пита за Алекс.
Вече й е трудно да помни.
Казвам й, че Алекс е заета да съди Даниел Стийл за плагиатство.
Това винаги я радва.
Последното, на което ме научи Алекс,
беше, че за тези, които виждат вътрешната ми красота
лицето ми не е най-красивото нещо в мен.
Безусловната любов е имунитетът.
И макар, че понякога трябва да слагам бинтовете,
с важните ми хора съм самият си аз.
Дори родителите ми станаха по-близки.
Научиха се да правят компромиси.
И така, сега какво?
Още не знам.
Може да опитам да живея без тях.
Това ще е голям напредък.
Смяташ ли, че ще се справиш?
Да, ще опитам.
Следват кадри...
Хайде де. - Опитвам се.
Аз ще отворя.
Дай на пауза.
Нашите искат да ти се извиня, или нещо такова...
Проклятие!
Мамка му, мамка му!
Боже мой. - Съжалявам.
По дяволите, Макс.
Превод и субтитри Наталия Георгиева
© 2020 Translator's Heaven subs.sab.bz