Някога светът бил пълен с чудеса.
Било вълнуващо,
забавно...
и най-вече - имало магия.
Бомбастия!
А магията помагала на всички.
Огън инферно.
Волтар гръмотев.
Но трудно се овладявала.
Затова се появили по-лесни решения.
Нарича се "електрическа крушка".
Толкова е лесно.
С времето магията изчезнала.
Но съм сигурен...
... че мъничко от нея се крие в теб.
субтитри от YavkA.net
Н А П Р Е Д
И така... Да започнем нашата тренировка.
Кажете: "Аз съм могъщ воин".
Аз съм могъщ воин. - Добро утро, мамо.
Блейзи, долу! Лош дракон. Марш в бърлогата!
Честит рожден ден, г-н Голямо момче. - Не, мамо!
Недей да триеш целувките ми.
Какво? - Облякъл си суитшърта на баща си.
Най-после ми става.
Моето сладурче е пораснало.
Добре, мамо. Трябва да хапна нещо преди училище.
Нямаме много храна. Трябва да отида до магазина.
Долу ръцете, Иън. Те са за партито ти.
Няма парти, мамо. Само ние сме.
Може да поканиш децата от часа по физика.
Нали каза, че са много готини?
Сигурен съм, че не съм го казвал.
Освен това дори не ги познавам. - Време е да опиташ нови неща.
Бъди нов човек.
Като казах "нови неща", записа ли се на шофьорския курс?
Не! Не.
Знам, че те е страх да караш, сладкишче, обаче...
Не ме е страх, мамо. Ще махна играта на Барли.
Добре, но знаеш какъв става, когато му пипат играта.
Нека се научи да си прибира играчките.
Стой! Защо брат ми се осмелява да докосва моята игра?
Стига! - Знаеш ли, Иън,
навремето момчетата на твоята възраст тествали силата си
в Страшните блата.
Няма да тествам нищо. Хайде, пусни ме.
Пусни го! - Добре. Но аз знам, че си силен.
В теб дреме могъщ воин. Само трябва да го пуснеш.
Нали, мамо?
Така е добре.
Барли, вониш! Кога за последно се къпа?
Ако положиш усилия, може и да успееш да се измъкнеш.
Видя ли? Мама винаги знае как се справя воинът.
Благодаря. Сега хвърли боклука.
Оглеждайте се за избягал грифон.
Полицай Бронко.
Барли, Барли, Барли.
Когато градът се опита да се отърве от някоя вехтория,
се налага да идвам тук и да говоря с теб.
Не знам за какво говориш. - О, нима?
Няма да ви позволя да разрушите фонтана.
Древните, тръгнали на голям поход, са пили точно от тези води.
Барли! - Погубват миналото на града ни.
Влез вътре. Поседни за малко.
Благодаря, скъпа.
Здравей, рожденико!
Какво правиш? Или нищоправиш?
Аз препичам филия.
Сериозно, Барли, трябва да мислиш по-малко за миналото
и повече за бъдещето.
Да. Тя е права.
Не може само да играеш на настолни игри.
"Славно минало" не е просто настолна игра.
Това е исторически подплатен сценарий.
Знаеш ли, че навремето кентаврите са тичали със 113 км/ч?
Имам кола и не тичам.
Иън, ти може да научиш много от "Славно минало".
Да поиграем? - Не сега.
Може да си мошеник или...
О, сетих се. Може да си магьосник.
Сега ще омагьосам това. - Пази суитшърта на тате.
Не помня татко да е носил този суитшърт.
Е, ти си спомняш само две неща за него.
Не, помня три.
Брадата му бодеше, много се смееше и...
... потропвах по краката му. - Потропваше по краката му. Да.
Ето така.
Няма 5 секунди.
Спокойно. Само го дръпни. - Не!
Барли!
Знаете ли, ще си взема нещо по път за училище.
Ще го зашия довечера, нали?
Чакай. Според моята игра днес е денят, в който ти ставаш мъж.
Сега коленичи! - Няма нужда. Трябва да вървя.
Тогава ще направим церемонията в училище.
Не, не, не!
Няма нужда. Добре. Чао.
Хей! Само "Грифоните"! - Какво?
Не учиш ли в "Уилоудейл"? - О, не. Суитшъртът е бил на татко.
Лайтфут? Уилдън Лайтфут? - Да.
Шегуваш се. Аз учех с него.
Така ли? - Да.
Момче, стана ми много мъчно, като чух, че е починал.
Да. Благодаря!
Да знаеш, че баща ти беше чудесен. Много уверен.
Когато влезеше някъде, го забелязваха.
Носеше грозните лилави чорапи всеки божи ден.
Какво? Защо?
Точно това се питахме. Той беше смел.
Ще се ми се да бях като него.
Не бях чувал всички тези неща за него.
Какво друго помните? - Тате!
Съжалявам, трябва да го закарам на училище.
Радвам се, че се видяхме. - Да. Аз също.
Смел.
Всички да седнат. Започвам проверка.
Горгамон.
Ще може ли да не си слагаш крака на стола ми?
Съжалявам, дребен.
Трябва да е нависоко. Така кръвта достига до мозъка.
Но за мен е малко трудно да седна на мястото си.
Ако кръвообращението е зле, трудно възприемам уроците.
Не искаш да се проваля в училище, нали?
Не. - Благодарско!
Първо шофиране. Кой ще започне?
Наляво.
А сега се включи в магистралата.
Добре, да. Напълно съм готов.
Каква бързина. - Включи се.
Ей сега. - Включи се.
Влез в движението!
Не съм готов! - Отбий.
Добре. Какво ще правим този уикенд? - Да отидем в по-готин град?
Как е, хора?
Днес ще правя парти и се чудех дали не искате да дойдете
и да похапнете малко торта?
Никой не говори така.
Не казвай "хора". "Банда"?
Как е, банда?
- Здравей.
Иън, нали? - Вие знаете името ми?
Все едно. Ако харесвате партита,
аз ще правя парти... - Какво?
Ако нямате планове, а съм сигурен, че имате такива,
и ако обичате торта, също като мен, имам торта вкъщи.
Да не ни каниш на парти? - Точно така.
Нямаме планове.
Да, добре. - Чудесно.
Наистина ли? Да отидем с автобуса до вкъщи.
О, не, не, не! - Това тук да не е рожденикът?
Господа, каретата ви пристигна.
Ти познаваш ли го? - Сър Иъндор от Лайтфут.
Очевидно говори на теб. - Хей, Иън!
Барли! Ние ще хванем автобуса.
Автобуса? Не!
Осигурих за теб и спътниците ти транспорт с Гуиневир.
Коя е Гуиневир? - Моята мощна кобила.
Май се поизложих. Няма нищо. Ще те оправя.
Той просто се шегува.
Имаш нещичко на лицето.
О, недей. О, да. Не, не.
Знаете ли, спомних си, че рожденият ми ден се отменя.
Какво? - Тоест партито...
... няма да го има. Получи се недоразумение.
Трябва да вървя.
Добре. Чао.
Съжалявам. Тези ще ги тикна тук.
Защо са писали по теб?
Чакай. - Може ли просто да се приберем?
Добре, хубаво. Ще проведем празничната церемония по-късно.
Така ще си готов за света на големите и предизвикателствата.
Някога рожденият ден се е отбелязвал с велик поход.
Днес нищо не може да се сравни с едновремешните приключения.
Мамо?
Уил, ще успееш ли да пуснеш това чудо?
Май че стана.
Аз ще гледам оттук, когато се взриви.
Ехо? Ехо?
Обзалагам се, че няма да проработи!
Така ли? - Да.
Но успешно се преструваш, че знаеш какво правиш.
Е, постарах се.
Провери ли дали има батерии?
Сериозно. - Знам.
Наистина ли работи? - Да опитаме.
Добре. Чао.
Уил, ще успееш ли да пуснеш това чудо?
Май че стана.
Аз ще гледам оттук, когато се взриви.
Здравей, тате.
Ехо? Ехо?
Аз съм, Иън.
О, така ли?
Да. Хубав ли беше денят ти?
Е, постарах се. - Да. Аз също.
Но не бих отказал малко помощ.
Много бих искал да прекараме заедно един ден.
Знам. - Може да правим толкова неща.
Ще се забавляваме. - Да опитаме!
Да. С радост. Може да....
Добре. Чао.
Да. Чао.
Барли, дръж войниците си далече от земите ми, или ще ти обявя война.
Съжалявам, мамо!
Не бива повече да си стои вкъщи.
Миличък, аз щях да го зашия. - И аз мога.
Явно те е учил някой спец в шиенето.
Да. Един много скромен шивач спец.
Какъв беше татко на моите години?
Винаги ли е бил толкова уверен?
О, не. Отне му време да открие какъв е всъщност.
Бих искал да е тук. - Аз също.
Когато баща ти се разболя,
се бори с всички сили, защото много искаше да те види.
Знаеш ли какво? Ще ти донеса нещо.
Щях да ти го дам след тортата, но искам да бъдеш щастлив.
Какво е?
Подарък от баща ти.
Как така "от татко"? - Не знам.
Мама каза, че е за двама ни. - Какво е?
Каза ми да ви дам това, когато двамата сте над 16-годишни.
Нямам представа какво е.
Не може да бъде.
Жезъл на магьосник. Бил е такъв. - Какво?
Чакай, баща ви беше счетоводител.
Вярно е, че се интересуваше от някакви странни неща.
Има писмо.
"Скъпи Иън и Барли,
някога светът бил пълен с чудеса.
Било вълнуващо и забавно и най-вече - имало магия.
А магията помагала на всички, но трудно се овладявала.
Затова се появили по-лесни решения.
С времето магията изчезнала,
но съм сигурен, че мъничко от нея се крие във вас.
Написах магия, за да мога сам да се уверя
какви са станали момчетата ми."
Магия за посещения.
Не мога да повярвам.
Тази магия ще го върне. За един цял ден татко ще бъде с нас.
Какво? - Татко ще се съживи?
Това не е възможно. - Ще стане с този жезъл.
Аз ще видя татко? - Уил, любими чудако, какво е това?
За такава мощна магия трябва още един елемент.
За да се получи, татко трябва да е намерил Жар камъка.
Останали са само няколко от тях. - Чакай. Да не би да е опасно?
Сега ще го разберем.
Какво? - Тресчица.
Само днес го направи и него ти ни подари.
Докато утре слънцето се скрие, с татко да бъдем ние!
Спокойно, бях го хванал грешно.
Само днес го направи и него ти ни подари.
Докато утре слънцето се скрие, с татко да бъдем ние.
Само днес го направи и него ти ни подари.
Докато утре слънцето се скрие, с татко да бъдем ние.
С татко да бъдем ние.
Само днес го направи... С татко да бъдем ние.
Барли.
Много съжалявам, че баща ви не е тук с вас,
но това показва колко много е искал да види и двете си момчета.
Толкова, че е опитал всичко.
А подаръкът все пак е специален.
Да.
Ще дойдеш ли с мен да вземем тортата?
Не сега. Благодаря, мамо.
Само днес го направи и него ти ни подари.
Докато утре слънцето се скрие,
с татко да бъдем ние.
Братле, какво правиш тук?
Всемогъщи Зейдар, как го... - Не знам. Случи се.
Крака!
Дръж се. Ще помогна.
Барли, не!
Тате?
Само крака.
Няма торс. Аз съм убеден, че татко имаше и горна част.
Какво сторих? Това е ужасно.
Здравей.
Това е той. Тате, ти си в дома си.
Не ни чува.
Какво правиш?
Точно така. Аз съм - Барли.
Да, това е Иън.
Здравей, тате.
Аз прецаках всичко. Той ще си остане завинаги само крака.
Не. Не завинаги. Магията трае само един ден.
Утре по залез слънце ще изчезне
и никога няма да можем да го върнем пак.
24 часа не е много време, но...
Да направим заклинанието отново.
Това е твоя работа.
Магията се получава само ако имаш дарба.
Братчето ми има магьосническа дарба! - Добре, добре.
Но аз дори не довърших магията. - Имаш време да се упражняваш,
защото търсим втори Жар камък.
Ще започнем оттам, откъдето са започвали походите.
Таверната на мантикората.
Държи я безстрашна дама.
Може да намери всякакви амулети, талисмани, тотеми...
Барли, това е от играта. - Тя по реални събития.
Откъде знаеш, че тази таверна е още там?
Там е. Годините опит са ме подготвили за този момент.
Казвам ти, че това е единственият начин да намерим Жар камъка.
Повярвай ми.
Готов съм на всичко, за да видя баща си.
Чу ли, тате? Отиваме на поход.
Хайде, Гуиневир.
Може да вземем автобуса.
Тя е добре.
Получих награда по математика. Не е кой знае какво.
Ще ти покажа, като се приберем.
Какво си шушукате вие там отзад?
Нищо, но ми е странно да говоря на татковите крака, затова...
Та-да. - О, браво.
Татко, изглеждаш точно както те помня.
Не се тревожи, ще ти набавим торса за нула време.
И после, първото, което ще сторя, е да ти представя Гуиневир.
Реновирах това бижу сам - от болтовете до климатика.
Ще му покаже колата?
Това ли е списъкът? - Кой списък?
Какво е това?
Правя списък с неща, които може да правим с татко.
Да си подаваме топка, да се разходим, да ме учи да карам,
да му разкажа как съм живял досега. - Това е супер.
Но преди да кажеш заклинанието отново, трябва да упражниш магията.
Тази книга е за играта.
Всичко в "Славно минало" е исторически вярно.
Дори магиите. Затова започвай да се упражняваш.
Добре, тате. Да опитаме с магиите.
Здравей, миличък.
Блейзи! Този дракон все ми е в краката.
Миличък, искаш ли малко торта?
Нагор повдигар. Нагор повдигар.
Не се справям с това заклинание.
Може да опитам нещо друго като Вълшебна светкавица?
Да, сякаш начинаещ магьосник ще направи най-сложната магия...
По-добре опитай с лесните. - Да, но не се получава.
Да не ги казвам грешно? - Е, каза го добре.
Ще се получи само ако я кажеш от дълбините на сърцето си.
Откъде? - От дълбините.
Трябва да говориш със страст. От сърце и душа.
Нагор повдигар!
Не. Слушай! Нагор повдигар.
Нагор повдигар! - Не, от дълбините на сърцето.
Нагор повдигар! - Още по-искрено.
Нагор повдигар! - От все сърце.
Стига си го повтарял. Това очевидно не става.
Беше добро начало.
Събери кураж, Иън. Пристигнахме.
Таверната на мантикората.
Все още си е тук. - Да, не ме ли чу?
Хайде, тате. Точно така.
Сега, случай. Първо, ще говоря аз.
Второ, важно е да покажем на мантикората нужното уважение,
иначе няма да ни даде карта за Жар камъка.
Чакай! Карта ли? Мислех, че камъкът е в нея?
Сладурско! Чу ли го, тате?
Той не е глупав, но не се ориентира.
Има ли нещо друго, което не си ми казал?
Не.
Хей, честит рожден ден, забавен и игрив.
Да имаш хубав празник, от всички най-щастлив.
Добре, може таверната да се е променила малко,
но мантикората още е голяма работа.
За мен супата на деня.
Как я желаете - в чаша или в котел?
Мадам, бих желал да се срещна с мантикората.
Разбира се, милорд.
О, мантикора!
Не, не, не! С истинската мантикора.
С безстрашната търсачка на приключения.
Говориш за Кори? Тя е ето там.
Помогнете. Тези хапки трябваше да са по масите на хората.
Това ли е мантикората?
О, велика мантикора!
Господине, пречкате се тук!
Закъсня, Адолфус!
Знам, че има трафик, но го предвиждай.
Защо майка ти не си купи своя кола?
Ваше безстрашие?
С брат ми търсим карта за Жар камъка.
Дошли сте на точното място. Маса 12.
Имам точно това, което ви трябва. Ето.
Това е детското меню.
Много е забавно. Като старите ми карти е.
Сега...
Великата мантикора ви изпраща на приключение с благословия.
Имате и бонус.
Това е много забавно, госпожо, но дали имате истинска карта?
Да, ето я там.
Тя е. - Идеално.
Какво правите? Не може да я вземате.
Налага се. - Какво е това?
Това е баща ни. Можем да се видим с него, но...
Но няма как да стане без Жар камъка.
Не! Отдавна не изпращам хора на опасни походи.
Какво? Защо?
Защото са опасни.
Кори, караоке машината се счупи пак.
Съжалявам, но няма да получите картата.
Не се бойте, дами, приключението ви ще продължи.
Добре, аз ще се справя.
Не, Иън.
Г-це велика мантикора!
Какви ги говориш? - Хлапе, не му е времето.
Ще оценя това място с една звезда.
Просто не съм виждал баща си и...
Чуй, съжалявам за това, но ако пострадаш по време на поход,
ще ме съдят и ще ми вземат таверната.
Не мога да поема такъв риск.
Сега ме извинете. Правя нещо много по-важно.
Проба....
Сънувам те. Бъди с мен.
Моля ви, картата ни трябва.
Не! Няма да ви дам картата. Точка. Приключихме с това.
Е, аз не съм!
Каза, че не може да загубиш това място.
Виж онази мантикора. Тя е живяла смело. Рискувала е.
Тази мантикора не е трябвало да търси инвеститори.
Не е плащала заплати.
Можела е да излети през вратата, когато поиска и да убие някой звяр.
Ще оправите ли машината? - Да, секунда.
Добре, може би тук не е така приключенско, както преди.
Не е пълно със създания, готови да рискуват живота си
и всичко, за да си набавят емоции.
Но какво от това?
Кой е казал, че трябва да поемаш рискове, за да приключенстваш?
Може би точно ти.
От маса 32 казаха, че хапките са студени.
Какво съм направила?
Още не е късно. Може да ни дадеш картата.
Това място беше опасно. - Опасно.
И диво. - Диво!
Аз бях опасна и дива. - Опасна и дива.
Живея в лъжа. В какво се превърнах?
О, не!
Всички вън. Таверната затваря за ремонт.
Съжалявам, караоке машината е счупена.
Не! Не, не, не!
Не. - Бързо. Вън!
Нагор повдигар.
Това беше страхотно, а ти беше като...
Гредата се носеше сама. Моят брат е магьосник.
Не мога да повярвам, че стана.
Сега ще се справиш със заклинанието. - Само че останахме без карта.
Но имаме това. Виж.
На поход използваш наличното. Ние имаме това.
Хубавото е, че малката Кейла вече е решила пъзела.
Според Кейла трябва да търсим Гарвана.
Гарвана. Гарвана.
Да! Камъкът трябва да е в планината.
Ще стигнем утре сутрин. - Утре сутрин?
Ще ни остане много време с татко.
Да. Изглежда магистралата ще ни отведе точно там.
Магистралата е много очевидна.
На поход очевидният път не е правилният.
Какво? - Веднъж в "Славно минало"
с Шръб Росхамър избрахме лесния път
и той попадна в търбуха на желира куб.
Питаш как се спасих ли? Не го последвах.
Сега мисля да следваме стария маршрут наречен "Път на опасността".
По магистралата е по-бързо. - Надали ще се окаже така.
Знам, че искаш да е като в твоите приключенски игри,
но важното сега е да прекараме възможно най-много време с татко.
Затова ще поемем по магистралата, нали?
Да, прав си.
Но ако се озовеш в търбуха на желиран куб, те оставям сам.
Таверната на мантикората е във ваше дясно.
Здравей. - Само да попитам.
Намери ли момчетата? - Не, още не.
Малко съм притеснена, защото се яви един странен семеен проблем.
Не е типично за Иън да бяга.
Барли - да, но не и Иън.
Виж, късно е и не бива да ги търсиш сама в тъмнината.
Знам, глупаво е. Сигурно са тръгнали на пожар...
Пожар ли? - Пожар! Таверната гори.
Момчетата. Отивам! - Лоръл.
Махни се, махни се.
Извинете. Моля ви. Търся двама тийнейджъри елфи.
Вече ви казах - бяха двама тийнейджъри елфи.
Това са синовете ми. Къде отидоха? - Отидоха на поход за Жар камъка.
Но не се тревожи. Казах им за картата, за камъка,
за проклятието. Забравих за проклятието.
За какво? - Леле. Чуйте, тази е малко...
Момчетата са в голяма опасност, но ще помогна.
Няма да ходиш никъде. Трябва да те разпитаме.
Знам къде отиват. Можем да ги спасим.
Тук всичко май е наред.
Фамилия Мантикора. Малко име - няма.
Момент, тя наистина е малко...
Не е чудно с рана като тази.
Това е драскотина.
Вие да не сте експерт по минотаври?
Мантикори. - Мантикори.
Не, защо? - Иначе щяхте да знаете,
че когато кръвта им е в контакт с въздуха, полудяват.
Не е вярно. - Вече губи връзка с реалността.
Затова ще спася живота й. За да предпазя и вас.
Добре. - Благодаря.
Бихте ли ни оставили насаме, моля?
Само легни. Точно така. Изправи главата.
Но се не бавете много там, ясно?
Хей, чухте ли ме?
Казах да не се бавите много, защото...
Е, кажи как ще им помогнем!
Вече те харесвам.
Радио, фарове, спирачки, гуми, джанти.
Честно казано, тате, преди да сменя всичко,
Гуиневир си беше куп желязо.
Няма да имаме време за всичко, тате.
Нищо. Поне ще те видя.
Но спокойно. Ние ще те оправим и у дома ще видиш и...
О, не! Мама!
Барли, няма да върнем татко навреме, за да види мама.
Е, татко, поне няма да видиш новия мъж.
Какво правиш или нищоправиш?
Да. Барли, Барли, Барли...
Появи ли се проблем, ти си наблизо.
Това Колт ли е? - Да.
Трябва да го подобриш.
Не, не, не. Недей така, миличка.
Каза, че си оправил вана!
Кротко. Гуиневир е добре. Само стомахът й е празен.
Показва, че резервоарът е пълен. - Не! Това не работи.
Останали са няколко капки.
Май ни трябва бензиностанция.
Дали няма някоя магия за бензин?
Браво на теб, млади човече.
Магия за растеж.
Уголемяваме тубата, и горивото се увеличава с нея.
Това е малко странна идея.
Нали? Направо е супер. - Добре.
Успокой се. От все сърце. Започвам.
Не е толкова лесно.
Този малкият научи една магия и реши, че е могъщ магьосник.
Нали, тате? Тази магия е малко по-сложна.
Не само трябва да говориш от дълбините на сърцето,
но трябва да следваш и магическия указ.
Магически какво?
Специално правило, чрез което магията сработва.
То гласи: "За да увеличиш нещо,
трябва да концентрираш вниманието си върху него".
Като казваш заклинанието, не бива нищичко да те разсейва.
Добре.
Какво? - Треска.
Не може ли да го загладим?
Не, това е древен предмет с магия във всяка своя треска.
Не може да го рендосваш.
Добре, започвам. Готови...
Има ли нещо? - Съжалявам, но стойката ти е...
Брадичка - нагоре, лакти - навън, раздалечи краката, гърдите напред.
Как е? - Чудно.
Още нещо. - Барли!
Добре, добре.
Магнора гигантан.
Не допускай да се уплашиш. - Добре.
Лакти! - Какво?
Вдигни ги!
Не. Много са високо. Прекали. - Опитвам да се концентрирам.
О, да. Давай! Концентрирай се.
Давай.
Дай.
Барли! Забрави!
Стана!
Тубата е огромна.
Ванът е огромен.
А ти си...
О, не!
Май си ме смалил. - Но как така?
Ако объркаш магията, има последствия.
Обърках я, защото ти ме тормозеше. - Опитвах се да помогна.
Не се опитвай! - Добре. Хубаво. Няма.
Тате, аз съм.
Тате, спокойно. Ще оправя нещата.
Накъде тръгна? - Да търся бензиностанция.
Идвам с теб. - Хубаво.
Нямам нужда от помощ! - Е, добре.
Трябва да си почина. Не мога да ходя толкова бързо.
Виж! Бензиностанция!
Супер. - Чакай. Забравих.
Не искаш да ти помагам.
Не искам да ме носиш. Аз съм голям мъж.
Тате!
Ела, спокойно. Барли е при мен.
Добре съм, тате. Страничните ефекти ще преминат скоро.
По-голям ли съм?
Ти да не ме настъпи? - Много съжалявам. Не те видях.
Ако се повтори, ще ме видиш в кошмарите си!
Спечелих! Знаех си!
Дай ми пакетче бонбони. Задръж рестото.
Махни се от пътя ми, чироз!
10 на втора колонка, моля.
Какво правиш? - Искам и храна.
Добре, разбрах. Две такива. Благодаря.
Много ми се пишка. - Спешно ли е?
Е, джобът си е твой! - Може ли ключът от тоалетната?
Добре, побързай. Иска да се махаме.
Добре. Отивам.
12,90. - Хей, леко!
Проблем ли има цайс? Отговаряй, като те питам!
Съжалявам, не знам къде му е умът. Може ли да стане по-зле...
Бих полетяла, за да ви помогна,
но крилата ми не са като преди.
Няма проблем. А това проклятие... - Аз съм виновна.
Трябваше да тренирам всяка сутрин, обаче знаеш какво става...
Кажи за проклятието. Какво е то? - Да, съжалявам. Пазителска прокоба.
Ако момчетата вземат камъка, проклятието ще се отключи,
ще се прояви под формата на могъщ звяр
и ще се бие с децата ти до... Как се справят момчетата в кризи?
Не много добре. Единият се бои от всичко,
а другият не се бои от нищо.
Да, това кльощавото е доста безстрашно.
Не, говоря за големия - Барли.
Не, дребният! Много си го бива.
Какво? Не, чуй. Каза, че можеш да помогнеш, нали?
Всяка прокоба има ядро - центърът на силата й.
Само едно оръжие, изковано от редки метали ще ни спаси -
моят омагьосан меч - Прокоботрошача.
Е, добре, но този меч май не е у теб.
Продадох го. Имах проблеми с данъците преди години.
Но няма страшно, знам къде да го намеря.
Пътувам към вас, момчета. Само стойте далеч от беди.
Защо се бави толкова?
Кого наричаш "странен"? - О, не!
Много си отворен.
Само казвам, че феите са летели и е било красиво.
Това е хубаво. - Ние не летим.
Крилата ви не работят, защото не ги ползвате.
Мързелива ли ме нарече? - Не, не, не!
Не теб. Предците ти. - Какво каза за моите предци?
Не казах нищо... - Съжалявам. Той също съжалява.
Ти не трябва да летиш. Защо ти е? Нали имаш чудесен мотор...
Какво правиш? Аз само разяснявах историята.
Опитвам се да се грижа и за теб, и за татко, а ти не помагаш.
Татко, хайде.
О, не.
Хей, мъртъв си!
Край с нас. Край с нас!
Спокойно. Няма да могат да вдигнат моторите.
Те са яки. - Ще умрем! Ще умрем!
Заключено е. - Какво? Къде е ключът?
Отворих. - Побързай, Барли!
Добре. Газ, газ, газ.
Не, не, не! Не мога. - Ще ти се наложи.
Хайде! Защо не пали?
Нацели го. Не е в средата, не е и в края.
Хайде!
Давай, Гуиневир.
Напред и да газ!
Карай.
Добре, сега влез в движението.
Ускори! - Няма да мога.
Ще можеш! - Не съм готов.
Никога няма да си готов. Можеш!
Страхотно.
Не удряй Гуини! - Барли!
О, не! - Задмини ги!
Не ме пускат. - Дай мигач.
Нямаш мигачи.
Подай ръката от прозореца, за да свиеш наляво.
Върни се тук. - Ти си карай!
Барли!
Планината е на север. Трябва да се престроиш вляво.
Какво?
Ще видиш ти, цайс! Хвани ги!
Иън, концентрирай се! - Не мога!
Трябва да го направиш, иначе всички ще загинем.
Само бъди спокоен.
Браво на теб, Гуиневир!
Дай газ!
Няма да успеем.
Татко, добре ли си?
Чудесно си е. Браво на шофьора. Сър Иън Лайтфут. Дай пет!
Какво става? - Май магията се разваля.
Махни се от лицето ми.
Пак лош късмет. Полиция! - Отбий. Нямам книжка.
Портфейлът ми е малък.
Моля, излезте от колата!
Какво ще правим? - Не знам.
Ще обясним... О, не! Татко!
Май сте имали дълга нощ.
Господине, моля, ходете в права линия
Ще отведат татко.
Добре, добре. Сетих се. Маскираща магия.
Може да се дегизираш като когото искаш.
А ако пак сбъркам?
Указанието е: "Да се дегизираш е лъжа,
затова истината аз ценя".
Докато не изречеш лъжа, всичко ще е наред.
Добре. А кои ще бъдем?
Така, сега ще ви арестуваме.
Какъв е проблемът, приятелю?
Полицай Бронко? - Ти ли си с вана?
Аз съм. Затова ние... Аз ще поема цялата отговорност
за този приятел тук, затова може да ми го предадете.
Аз исках да съм отпред. - А, не! Аз ще говоря.
Бронко, мислех, че днес си в друг район.
Аз се преместих.
Какво ти става? - Само ме заболя вратът.
Спри да лъжеш. Отговаряй на въпроса с въпрос.
Ти всъщност какво търсиш тук?
Какво правя тук ли? Какво прави тук всеки един от нас?
Това пък въобще не ми беше хрумвало. - Браво.
Но все пак не отговори на въпроса ми.
Ние само усъвършенствахме
някои шофьорски умения с Иън.
Кой е Иън? - Това е синът на Лоръл.
Иън е дете на Лоръл.
Твоят доведен син се клатушка по пътя...
Да, той не е на себе си днес.
Да. Изглежда малко отнесен.
И ти ми се виждаш отнесен, Колт.
Всъщност, ако трябва да съм честен, не съм особено доволен
от тази ситуация и започвам да се побърквам.
А и целият съм в пот и бъбря...
Не знам какво да кажа. Имам чувството, че все греша
и съм пълен неудачник. - О, чакай!
Струва ми се, че знам какво се случва.
Сериозно?
Никак не е лесно да си родител.
Дъщерята на гаджето ми все ми скубе косата.
О, да...
Добре. Да го пуснем.
Добре. Аз само ще го заведа до вана.
Ще стане, нали? Успех, Бронко!
На теб също. Успешна работа или нищо работа.
Това е Колт като по учебник.
Съчувствам ти, Бронко. Хлапето Лайтфут е трън във...
Не мога да се съглася за това с теб.
Смятам Иън за много ценен гражданин.
Не той, големият.
Какво? - Той е такъв неудачник.
Не може да не се съгласиш с мен. - Не мога.
Какво?
Добре. Аз ще тръгвам. Ще прибера Иън.
Закъснявам за работа. Съжалявам. Тоест лошо ми е.
И съм уморен. Адски уморен. Чао-чао.
До понеделник.
Леле, Бронко откача.
Затова няма да се омъжа. Гор не се дава.
Говори Спектър.
Може ли да ме свържете с полицай Колт Бронко?
Барли, не знам какво се случи там,
но ти изобщо не си неудачник.
Може магията да се е объркала.
Да.
Аз не знам какво стана.
Барли! Барли!
Къде отиваш?
Барли, моля те. Това е едно... - Не съм неудачник.
Не съм казвал това.
Но магията твърди това. - Магията се е объркала.
Магиите не се объркват.
Зададоха ти въпрос, ти отговори и магията разкри истината, нали?
Не мога да си обясня всичко това.
Знам само, че всичко, което направихме тази вечер, бе провал.
Провали се, защото не ме слушаш. - Сериозно ли?
Всичко досега беше по твоя идея. - Но не по моя начин.
Не ме допусна до мантикората. Откачи, като говорех с феите.
Не мислиш, че имам добри идеи.
Какво? Не е вярно!
Добре. Тогава да тръгнем по Пътя на опасността.
Аз също смятам, че ще е добре по принцип...
Видя ли?
Казах ти, че това не е игра. Единственото важно е татко.
А сега той седи там във вана и е объркан.
Какво?
Какво прави той?
Мисля, че усеща вибрациите от музиката
и танцува.
Леле. Изглежда нелепо.
Да. Справя се доста зле.
О, не. Идва насам.
Не, не! Не, тате. Достатъчно.
Не! Спри!
Добре. Добре.
Не, не, не! Не си падам по танците.
Само си представи как танцува горната част.
Може би изглежда така.
Връзките на обувките ти са се развързали, тате.
Знаеш ли, аз също искам да го видя.
Да, знам го.
Не е честно да ме смяташ за неудачник,
като не ми даваш шанс да се изявя.
Недка направим нещо по моя начин.
Ти наистина ли мислиш, че Пътят на опасността
е най-добрият избор?
Добре.
Къде е твоят магически меч?
Намира се зад онези врати.
Ако не си тръгнем оттук с меча, момчетата са обречени.
Заповядай. Една преса за чесън.
Не. Прокоботрошача. Голям магически меч.
Меч.
Меч, меч, меч...
Виж това чудо.
Това е. - Колко?
Да кажем 10... - Дадено.
Изкован от редки метали, единствен по рода си в целия свят.
Душичка мила, да не се разделяме повече.
Оказва се, че това е единственият такъв меч в целия свят.
Тогава нека са 10 000.
Не може така. - За мен може.
Слушай, по-добре да...
Да?
Говорих с няколко колеги
и според тях момчетата са поели на север.
Добре ли са? - Добре са.
Но колегите казаха, че... Виж, скъпа,
тази вечер става все по-странна.
Ти знаеш ли коя съм аз?
Нещо между крилата мечка и змия.
Крилат лъв-скорпион, жено!
Да, така си е. Слушай, този меч ми е нужен.
Синовете ми имат рядък шанс да видят баща си.
Големият ми син...
Стига бе! Ти я уби!
Спокойно. Само временно е парализирана.
Не може така.
За мен обаче може. - Вземи меча.
Заповядай. Оставям ти нещо за компенсация.
Хубав магазин. Много е красива.
Хей! Хей!
Да!
Лоръл, какво става?
Да! - Добре ли си? Лоръл?
Колт, не мога да говоря. Потеглям.
Чакай.
Ама че калпазани.
Тръгваме напред. И татко си ще видим.
Не може никой да ни спре. Трябва ми рима за "видим".
Да, още сме тук.
Добро утро на семейство Лайтфут, братле.
Представя ви Пътя на опасността.
Това не е точно път.
Ремонтите тук са само кърпежи, затова внимавайте.
Може да се натъкнем на сентикор, вълкодракон или желиран куб.
Какво представлява този желиран куб?
Голям зелен куб, поглъщащ на мига всичко, до което се допре.
Ние няма да се допрем... Спри!
Какво е това? - Бездънна яма.
Каквото падне вътре, пада вечно.
Татко, ела. - Иън, виж само.
Това е древен подвижен мост.
Ако свалим този непослушко, ще стигнем до Гарвана.
Оглеждай се за лост.
Намерих. Но е от другата страна.
Добре, аз мога.
Нагор повдигар.
Не може да повдигнеш нещо, което е толкова далече,
магията лови в радиус от 15 метра.
Тате, не е ли смешен?
Трябва ни нов мост.
Има магия за вълшебен мост, по който се ходи.
Само кажи "Мостригар невидия".
Добре. Мостригар невидия.
Мостригар невидия!
Не се получи. - Не! Магията работи.
Ще разбереш дали има мост, когато стъпиш.
На какво да стъпя? - Ако повярваш, че е там, той е там.
Но го няма. - Не и при токова отношение.
Няма да стъпя в нищото.
Вече имаме въже. Няма да ти трябва, защото...
Искам въжето. - Добре.
Само казвам, че не ти трябва въже, защото знам, че си направил мост.
Умирам! Загинах!
Животът ми свърши. - Държа те.
Добре, падна. Толкова зле ли беше? - Да.
Обаче си жив. - Да.
Добре, сега си видял най-лошото
и вече нищо не може да те изплаши, нали?
Мостригар невидия!
Ти можеш!
Да. - Точно така.
Вярвай с всяка стъпка.
О, да!
Държиш ли ме здраво? - Още те държа.
Иън Лайтфут е безстрашен!
Това е удивително.
Да! Ти само не спирай.
Не се обръщай. Давай само напред.
Още държиш въжето, нали? - Да, в ръцете ми е.
Аз не се боя.
Дори мога да стоя тук цял ден.
Добре, но побързай. Искаме да видим татко, нали?
Тате, последната стъпка е за теб.
Той успя, тате.
Беше велико! - Колко дълго бях без въжето?
Само през половината от пътя.
То беше за сигурност.
Успя и без него.
Иън, виж.
Това е гарван.
Уликата в онова меню беше гарван.
Да. В планината.
Може решението да не е планината.
Може посоката да е накъдето сочи гарванът.
Ето друг гарван.
Този сигурно сочи към друг гарван и така до камъка.
Аз бях избрал грешния път.
Аз ти казах. Интуицията ми подсказа.
Нали, коремче? Много си прав.
Хайде, тате. Гуиневир ще ни заведе до гарвана за нула време.
Много загазихте.
Не, Колт. Направихме магия.
Ако я завършим преди залез слънце, ще видим баща си.
Майка ви ми каза, че има някакъв странен семеен проблем.
Това определено е странно.
Не, стига. Няма да позволя да ядосвате майка си повече.
Сега влезте в колата, за да ви откарам у дома.
Не! Изключено. - Тогава ще броя до три.
Добре. Готови сме. - Иън...
Той е полицейски служител.
Какво правиш? - И аз се чудя.
Спрете!
Подкрепление. Преследвам ван.
Да! Иъндор Лайтфут наруши правилата.
Аз бягам от полицията. - Не бягаш от полицията,
а от гаджето на майка ни.
Но сега бягаш от полицията.
Дръж се.
Да! Страхотен завой, Гуиневир.
Какво направих? Не биваше да бягам.
Не, беше супер! Блокирай пътя с онези скали.
Какво? Как? - Вълшебна светкавица.
Каза, че това е най-трудната магия. - Готов си за нея.
"Мълнията яко ще трещи, ако указите спазваш ти".
Трябва да опиташ. Говори от сърце, вярвай си, концентрирай се.
Волтар гръмотев.
Не мога. Не се получава.
Няма да те видим, тате. И вината е само моя.
Какво правиш?
Майчице!
Барли... - Това беше само един стар ван.
Да продължим.
Чакай.
Виждаш ли, тате? Чиракът е станал майстор.
Прилича на вода.
Ами този хикс?
На поход хиксът означава само едно.
На края на водата ще намерим Жар камъка.
Еднорози.
Яко!
Реката може да е много дълга, а ние нямаме толкова време.
Ако имахме някакъв сал, можеше да ползваме заклинанието:
"Фучи оттук като на мощни ски".
Тук няма какво да ползваме като сал.
Помни, на поход трябва да ползваш, каквото имаш.
Магнора гигантан.
Бързиор!
Това всъщност е доста готино. Още какви магии знаеш?
Спокойно, млади човече. Знам всичко, свързано с магиите.
Колт, знаем къде отиват.
Трябва да стегнем, преди да отприщят проклятието.
Кое? - Хайде, да смажем проклятието.
Проклятието. То предпазва камъка, като го превръща в каменен дракон.
Какъв дракон?
Не мога да обясня. Само знам, че имат нужда от нас.
Ще ги настигнем. Ще ги настигнем като нищо.
Почти ги хванах, но Иън просто подкара.
Браво на него. - Какво?
Не, имам предвид, че беше страхлив. Смята, че нещо ще му се случи...
Убодох си крака. - Лоръл, какво стана? Как си?
Едва не ме уби, лелче. - Добре ли си? Откъде се появи?
Ти се изпречи на пътя ни.
Хайде, бързо.
О, не. Колата ни. Как ще стигнем при синовете ти?
Хайде, банда феи. Всички към небето.
Да. - Роден съм да летя.
Не искаш ли да използваш крилата си?
Бомбастия!
Лакътят. - О, да.
Бомбастия.
Страшен си! Мисли бързо!
Нагор повдигар.
Да. Браво.
Внимавай колко ядеш от лодката, трябва да стигнем до края на тунела.
Да. Умно.
Не мога да повярвам, че скоро наистина ще говорим с татко.
Ще го питам дали е имал магьосническо име.
Какво? - Нали е бил маг?
Те имат готини имена.
Алора Велика. Бърдар Фантастир.
Ще е хубаво да имам повече от четири спомена за него.
Три. Имаш само три спомена. - О, да.
Барли, може би имаш още някой спомен, а не казваш.
Не, просто този не ми е любим.
Защо?
Когато татко се разболя,
трябваше да отида и да се сбогуваме.
Но в него бяха забодени толкова тръбички...
Той не приличаше на себе си.
Аз се уплаших...
... и не влязох.
Тогава реших, че никога повече няма да се страхувам.
Май доближаваме нещо.
Последното изпитание.
Жар камъкът е от другата страна.
Леко, може да има капани.
Това място е поне на 1000 години, няма начин тук да има...
О, не.
Погледни.
Желиран куб!
Бягай. - Това май е пъзел.
Трябва да го разгадаем. - Няма време. Вземи щита.
Скачай. - Какво?
Довери ми се!
Нагор повдигар.
Иън!
Не стъпвай тук.
Не съм стъпил.
Волтар гръмотев.
Плочката на пода е със същата форма като отвора.
Може би е трябвал да я настъпим. - Какво?
Ще се опитам. - Не, Барли.
Става.
Няма начин.
Не мога да задържа дъха си толкова.
Успяхме.
Жар камъкът е зад тази врата.
Да отворим ли? - Без да се бавим!
Тате, поехме на поход и ето че той се увенча с победа.
Ние сме у дома.
Няма смисъл. Поехме по Пътя на опасността.
Открихме гарваните, стигнахме края на водата.
А може би хикс значи "стой далече от водата"?
Или пък е лагерен огън? Спокойно! Ще го разберем.
Какво да разберем? Ние тръгнахме оттук.
Трябва да е тук. Имаше порта.
Освен ако тя по случайност не е била за някой друг поход.
Възможно е. - Какво?
Не! Жар камъкът трябва да е тук. Следвах интуицията си.
О, не! - Какво?
Камъкът е в планината.
Планината, в която щяхме да сме преди часове,
ако бяхме поели по магистралата.
Не, това е твърде очевидно. Не се доверявай на очевидното.
Грешката е твоя! Ясно? Не мога да повярвам!
Уж знаеш какво правиш, но си кръгла нула.
Това е, защото си неудачник!
Сега прецака шанса ми да имам единственото, което искам.
Къде отиваш?
Да прекарам малкото оставащо време с татко.
Иън, чакай.
Още можем да намерим Жар камъка.
Само трябва да го търсим.
Иън!
Не, татко.
Той не е тук.
Хайде, къде е?
Следвай водата.
Хей, момче. Вън от фонтана.
Не. Търся древен камък.
Знаем. От древни времена. - Не! Спрете. Моля ви.
Добре, добре. Тръгвам.
О, стига!
Някой да повика полиция. Отново се появи спецът по история.
Да си споделяме
Да се смеем
Да ме научи да карам
Не съм готов. - Никога няма да си. Можеш!
Страхотно!
Да ме научи да карам
Да си подаваме топка
Мисли бързо. Нагор повдигар.
Да се смеем
Да споделя живота си с него
Аз знам, че си силен.
Моето братче има магьосническа дарба.
Още по-искрено.
Ти можеш!
Хайде, слез долу.
Да! Да!
Барли!
Иън! Ето го!
Зад теб.
Прокоба!
Барли, бягай!
Какво искаш? Камъка ли?
Хайде, вземи го!
Мантикората!
Мамо? - Спокойно, скъпи, ще се погрижа...
Клатиш се! Клатиш се!
Мамо! - Идете при баща си.
Спокойно. Ако уцелят ядрото на звяра с меча, ще развалят прокобата.
Хайде.
Барли, онова, което ти казах... Ужасно съжалявам.
Няма време. Слънцето ще залезе.
Само днес го направи и него ти ни подари.
Докато утре слънцето се скрие, с татко да бъдем ние.
Ще сложа карай на прокобата.
Гърбът ми.
Аз съм могъщ воин.
Аз съм всемогъщ воин.
Бързо! Не мога да го държа дълго.
Не! Барли!
Момчета, то се връща.
Сега ще го разсея. - Какво? Не!
Ако отидеш, изпускаш татко.
Няма проблем. Поздрави тате от мен.
Не! Ти се сбогувай с татко. - Какво?
Аз имам някой, който ме отгледа.
Някой, който вярва в мен повече от всеки друг.
Не съм имал баща,
но ти винаги си бил до мен.
Мостригар невидия!
Бомбастия!
Нагор повдигар!
Не!
Не! Не!
Използвай наличното. Какво имам? Нямам нищо!
Тресчица. Магия във всяка фибра.
Магнора гигантан!
Не! Волтар гръмотев!
Иън!
Бързиор!
Иън!
Какво каза той?
Каза, че неговото име на магьосник би било Уилдън Чудака.
Това име е ужасно.
Знам.
Каза, че много се гордее с всичко, което си постигнал.
Заслугата за това какъв станах е и твоя.
Намекна нещо такова.
И ми заръча да направя това.
Някога светът бил пълен с чудеса.
Било вълнуващо, забавно,
но най-вече имало магия.
Леко!
В целта!
Тогава размахах своя мощен меч
и уверено го забих в тялото на звяра.
Е, кой иска торта?
Аз мисля, че дори с малко магия около нас,
можем да постигнем почти всичко.
Ти така ли оправи училището? - Да.
А така ли го разруши първоначално?
Също да.
Беше супер. - Благодаря!
Ще дойдеш ли в парка? - Да. Ще се видим там.
Мамо!
Блейзи, долу! - Кой е добър дракон?
Как беше днес? - Беше много добре.
О, браво!
Ето го. Какво правиш? - Нищоправя.
Тръгвам. Ще се видя с мантикората да разпуснем.
Имаме сигнал за нарушение.
Дългът ме зове. Време е да вървя.
Забрави ключа. - Не го искам. Роден съм да тичам.
Е, как е новият ван? - Гуиневир Втора е чудесна.
Вече спестих доста за една сладка рисунка.
Не, няма нужда. - Защо не?
Защото аз вече се погрижих!
О, да.
За да стигнем до парка, е най-добре да поемем по Пътя на руините.
Много е очевиден. - Чакай, какво?
На поход очевидният път не е правилният.
Да!
Уеб рип субтитри от JJD @ 2020 YavkA.net