Добро утро.
Кой сте вие? - Рикардо.
Стефано ме изпрати, каза, че няма да е проблем.
Не излизай, мога и сам.
Вижте това.
Какво казахте? - Движението пак е натоварено.
Като всяка сутрин. - Но тази сутрин е направо...
Избрахте самоубийствен маршрут.
Опитай да завиеш възможно най-скоро надясно, ясно?
Това е тежък удар за правителството особено след последните събития.
А сега към местните новини от Рим...
През нощта имаше бунтове в различни зони на столицата
от малки групи вандали
решили да безчинстват по едно и също време.
За момента нямаме коментари от правителството
по отношение на тези инциденти като засегнати са
Тор Вергата, Цинтита и Капанеле...
Спри радиото, моля.
Десетки обаждания съобщават за изчезнали лица...
Следвам икономика.
Наблюдавах работата ви с интерес. - Чудесно!
Надявам се ако можехте да ми помогнете.
Това е вашата специалност, миналата година спечелих степен.
Ако ми помогнете... - Нека отговоря на обаждането.
Слушам? - Клаудио, къде си?
В задръстване, малко дъжд и всичко блокира.
Слушай, Санти е на път, какво да му кажа?
Нищо особено. Предложете му кафе, да се почувства удобно.
Ако не е закусил предложете му нещо...
... и му се усмихнете.
Разбрах. Чуй, видях се с Доменико.
И? - Продължава да бълва глупости.
Убедена съм, че няма да се откаже.
Знам колко е твърдоглав.
Това няма да доведе до нищо. Ние сме в по-изгодна позиция.
Познаваш го знаеш колко упорит може да бъде...
Не се тревожи. После отново ще ни ближе задника.
Защото всички обичат парите и успеха.
Прав си. - Естествено.
Сега да се погрижим за Санти. - Именно, останалото остави на мен.
До скоро. - До скоро.
Значи следваш икономика? - Да, точно така.
Жал ми е за теб.
Г-н Верона, добро утро. Кафето ви.
Благодаря! Сара ли те накара да го донесеш?
Не, идеята е моя. Предположих, че ще ви хареса.
Сара каза да ви напомня за утрешната среща с Маркини.
Играта на голф.
А ти си? - Силвия.
От колко време си тук? - Като стажант, два месеца.
Обади се на Сара. Да ви уреди среща с мен този следобед.
Присъединете се към моя екип.
Харесвам хора, които вземат самоинициатива като теб.
Това би било фантастично. - Но го пия без захар.
Без захар. - За следващия път.
Момент.
Добро утро. - Добро утро.
Днес няма ли целувка? - Казах ти, всичко приключи!
Да, всичко приключи!
Ще се омъжвам. - Какво?
Аз съм женен от пет години.
Но не се отказах. - Страхотно.
Какво правиш? Престани! Не искам повече!
Не искаш? Сигурна ли си? - Да!
Какво правиш?! - Чувствам се носталгично.
Носталгично за отминалите дни.
Не ми пука за отминалите дни.
Това ме кара да повърна! - Да повърнеш? Не ми се вярва!
Още си спомням.
Помня, че ти харесваше.
Кажи ми, че ти харесваше.
Да, харесваше ми. Доволен ли си?
Да.
Знаеш ли кое ми харесваше най-много?
Не, подсети ме.
Че между нас можеше да се получи.
Но тогава разбрах...
Каква долна свиня си!
Мислиш само с оная си работа...
... и коя да вкараш в леглото си.
И тогава се събудих и осъзнах, че заслужавам нещо по-добро!
Така ли е? - Да... Да...
Начукай си го!
Каква жена!
Започва се.
Здравей. - Здравей, скъпи, как си?
Пристигна ли? - Да, в асансьора съм. Защо?
Чу ли за случилото се?
Не, какво е станало? - Съобщиха за размирици от снощи.
Големи безредици. Доста блокирани улици.
По дяволите! - Какво стана?
Асансьорът заседна. Наскоро пак се случи.
Добре ли си? - Да, асансьора блокира.
Ще ти се обадя после, след като изляза, става ли?
Не мога да изляза да напазарувам, ще купиш ли мляко на връщане?
Мляко? Няма да мога! Денят ми е натоварен!
Разбирам. - Ще ти се обадя по-късно.
Сега трябва да се измъкна оттук.
Ще говорим после. Чао.
Мляко! Боже мой.
Какъв е проблема?
Аз съм Клаудио Верона, заседнах между 6-ти и 7-ми етаж.
Не съм много сигурен. - Един момент...
Там ли сте още?
Не, отидох до бара, взех си кафе и се върнах.
Проверяваме системата.
Изглежда имаме проблем със захранването на покрива.
Проблем преди два месеца, проблем и днес,
казахте, че няма да се случи отново.
Измъкнете ме оттук, имам важна среща, благодаря!
Не се безпокойте, ще изпратим техниците да проверят.
До пет минути ще отстраним проблема.
Да се обадим на Сара...
Клаудио, къде си? - Искаш да знаеш къде съм?
Заседнал в асансьора между 6-ти и 7-ми етаж.
Пак ли е същия?
Не знам дали съм в същия като предния път.
Но знам, че като се измъкна този път ще ги съдя!
Заслужават го!
Как върви при вас? - Чакаме те.
Санти? - Нетърпелив е, трябва да измисля нещо.
Направи нещо... - Какво да направя?
Да не разбира за проблема. Измисли го. - Да, но...
Нека не разбира, че съм заседнал и кисна тук като идиот.
Сега това е от значение!
Обади се като излезеш. - Разбира се.
До скоро. - Ще се видим след малко.
Има ли някой там?
Чувате ли ме? Аз съм Клаудио Верона!
Заседнах в асансьора!
Хей, чуваш ли ме?
Тук съм! Вътре в асансьора!
Клаудио, кажи ми, че не си още там! - Да, все още съм тук!
Това е абсурдно!
Хей, чуваш ли ме?
Заседнал съм в асансьора!
Клаудио Верона! Опитайте да отворите вратите...
Защо крещиш?
Отговори ми?
Клаудио! - Да?
Всичко наред ли е? - Наред друг път!
Някакъв задник отвън се прави, че не ме чува!
Но като изляза ще го докопам и ще му сритам задника!
Чуй ме...
Санти каза, че има друга среща след 30 минути!
Какво да правя?
А, аз какво да направя?
Нямам идея! Просто го задръж.
Не го пускай! Ясно?
Да, разбрах.
Да? - Ще ми кажете ли какво става?
Не знам, момчетата още не са се върнали.
Ще може ли да се свържа с тях?
И как ще го направите? Вие нямате радиостанция.
Бъзикаш ли ме? Дай ми мобилен номер и ще им звънна!
Разбрах, разбира се.
Готово, номера е: 330 4781...
... или май беше 87?
Не, не, не 81.
330 4781125.
Записахте ли? - Да, благодаря, записах го.
Тъпанар.
Аз съм Клаудио Верона. Човекът в асансьора. Някакъв напредък?
Все още проверяваме, нищо сериозно, но...
Но? - Вероятно генератора е отказал.
Трябва да рестартираме не сме напълно сигурни.
Вижте "Вероятно генератора".
Това ви е работата и не би трябвало да ви уча.
Преди два месеца бяхте тук да оправите същия проблем!
Направете същото, както и преди. Не е сложно, благодаря!
Така е г-н Верона, но преди два месеца беше другия генератор.
Сменихме го с нов и по-ефективен.
Страхотна инвестиция, а сега съм прецакан!
Това, което искам да чуя, е кога ще ме измъкнете оттук!
Антонио, чу ли това? - Моля?
Тези писъци... - Да, но кой е?
Кой е този? - На мен или с колегата си говориш?
Какво, по дяволите...
Антонио, бягай! Господи!
Ало? Ало?
Този майтап ли си прави с мен?
Да, какъв е проблема? - Ти ми кажи какъв е проблема!
Ако това е някаква шега, не се чувствам развеселен!
Какво имате предвид? - Какво имам предвид ли?
Обадих се на колегите ви и те започнаха много любезно
докато не започнаха да крещят и не ми затвориха!
Нямам обяснение, г-н Верона, какво точно ви казаха?
Не знам, нещо относно генератора.
После не разбрах...
Казах им, че генераторът не е надежден!
Но аз съм дъртака, който е тук 40 години и никой не ме слуша!
Не ми пука как те наричат!
Искам да чуя само едно.
Как ще ме измъкнете оттук! Ясен ли съм?
Да, ще отида да проверя. Ще ви се обадя, успокойте се.
Браво, чудесна идея...
Успокой се.
Успокой се или ще гушнеш букета.
Скапан асансьор.
Хайде!
Мамка ти!
Копеле! Хайде!
Мамка ти!
Хайде.
По дяволите!
Има ли някой?
Аз съм Клаудио Верона, заседнах в асансьора.
Има ли някой?
Скапани идиоти, никой не работи!
Две... три!
Плъзни се, копеле!
Плъзни се... хайде!
Едно... две...
Не става, мамка му!
По дяволите...
Скъпи, чуваш ли ме? - Да, кажи.
Някой блъска по вратата.
Как така някой блъска? - Не знам. Страх ме е!
Кой е? - Страхувам се! Попитах, но не казва!
Лорена, успокой се, спокойно!
Чуй ме... вземи телефона и се обади в полицията.
Опитах вече, но... - Значи ще дойдат, не се тревожи.
Не! Телефоните не отговарят!
Обади се от мобилния. - Опитах, не отговарят!
Какво да правя? Страх ме е.
Тогава... върви в банята...
... заключи се и чакай докато Стефано дойде.
Така ще си в безопасност, чу ли ме? - Да.
Хайде, отивай.
Стигнах. - Супер.
Заключи ли се? - Да.
Защо не си дойдеш? Моля те!
Не мога, скъпа. - Защо не можеш?
Още стоя заклещен в проклетия асансьор!
Днес е голям ден за бизнеса не мога да се прибера.
Лорена, не реагирай така.
Всичко е наред, успокой се!
Ще кажа на Стефано да дойде, после ще ти се обадя пак.
Сега успокои ли се? - Да.
Точно така. - Ще ми се обадиш ли?
Разбира се. Чао, чао.
Стефано. - Г-н, Верона!
Как сте? - Добре, благодаря.
Помогни ми, че направо ще откача!
Какво има? - Някой блъска по вратата у дома.
Лорена е уплашена и се е заключила.
Ще отидеш ли до вкъщи? Успокой я, и остани при нея малко.
Да, няма проблем. - Направи ми тази услуга.
Няма да стане бързо. Има големи задръствания.
Когато можеш. Обади ми се, за да й кажа.
Разбрах, г-н Верона. - Благодаря ти. Чао.
Клаудио! - Кажи.
Чуваш ли ме? - Да.
Видях по телевизията.
Хората са полудели! - Как така?
Навсякъде има насилие. - Какво?
Нещо странно се случва, сигурно е терористичен акт!
Какъв терористичен акт?!
Казаха го по телевизията! - Не!
Казвам ти! Голяма бъркотия е! - Не, успокой се.
Стефано ще се погрижи. Успокой се, ясно?
Страх ме е... - Скъпа, ще си по-добре със Стефано.
Ще се успокоя. - Точно така.
Заключила съм навсякъде. - Добре, чао, чао.
Обади ми се пак! - Да, ще го направя.
Не мога да мръдна оттук и да се тревожа за нея.
Не мога, ще се побъркам!
Постоянно с тази истерия!
Внезапни атаки, блокирани пътища...
Какво, по дяволите, става?!
Помощ! - Какво пък сега, мамка му?
Чакай! Измъкнете ме!
Марта! Какво става?!
Клаудио, помогни ми! Моля те! Пусни ме!
Какво става?! - Помогни ми!
Не! - Какво става?
Държа те!
Моля те, Клаудио!
Марта! - Не!
Марта!
Какво, става, по дяволите?
Какво се случва?!
Не!
Г-н Верона, още пътувам, пълна лудница е, явно е нещо сериозно.
Улиците са блокирани, не знам кога ще стигна до дома ви.
Видях ги. Видях ги.
Кого сте видели? - Всички са полудели.
Г-н Верона, какви ги говорите? - Всички са полудели!
Кой е полудял, г-н Верона? Не разбирам.
Те... те завлякоха момичето...
Момичето? - Изтръгнаха я от мен и завлякоха.
Не ви разбирам. За какво говорите?
Не съм се побъркал, видях ги! Всички са откачили!
Г-н Верона, не ви разбирам.
Г-н Верона? Успокойте се и не се паникьосвайте.
Г-н Верона?
Не мога да се успокоя. Уплашен съм!
Г-н Верона, по-спокойно. - Страх ме е!
Дишайте дълбоко и всичко ще е наред.
Господи... Мамка му...
По дяволите! Помощ!
Стефано! Не!
Г-н Верона, още ли сте там?
Да! Измъкнете ме оттук! Моля ви, измъкнете ме!
Г-н Верона, успокойте се!
Сега се върнах, не открих момчетата,
не разбирам какво се случва.
Всички са откачили, как да се успокоя?
Измъкнете ме оттук, моля ви!
Имало е терористичен акт, добре ли сте?
Не знам...
Няма никакви терористи! Видях ги.
Всички са полудели!
Измъкни ме оттук. Всички са полудели!
Какви ги говорите? Нали бяхте заседнал там?
Отворих вратите на проклетия асансьор!
Избутах ги и тогава ги видях! Какво значение има как го направих?
Моля ви... умолявам ви.
Измъкнете ме оттук, моля ви!
Какво става? Извини ме, някой чука. Кой е?
Работя, кой е? - Не, бягай!
Бягай, спасявай се! - Боже мой!
Лорена!
Моля те!
Умолявам те!
Вдигни, Лорена, мамка му, вдигни!
Сара!
Сара, вдигни! По дяволите! Вдигни!
Мамка му, вдигни, Сара!
Сара! - Клаудио!
Заключих се...
Как й беше името?
Силвия... Силвия!
Аз съм. - Клаудио?
Да. Клаудио. Ела насам.
Тихо. Пази тишина и няма да дойдат.
Погледни ме, Силвия! Погледни ме!
Успокой се. Обещавам ти, че ще се измъкнем.
Добре, гледай в мен! Съсредоточи се!
Ще провра лоста.
Ти се опитай да я избуташ. Ще ти пазя гърба, не се тревожи.
На три. Едно, две, три!
Давай!
Не става. Да опитаме пак.
Погледни ме. Спокойно, ще ти пазя гърба.
Концентрирай се, погледни ме.
По същия начин, на три буташ вратата.
Можеш, ще те измъкна оттук.
Давай, момиче! Едно, две, три!
Съжалявам.
Кой е?
Един от онези. - Влез вътре.
Вкарай си крака. Давай!
Помогни ми.
Мамка му!
Не мога. - Напротив, можеш! Давай!
Няма да мога. - Ще можеш!
Силвия, къде отиваш?! Къде отиваш?!
Умри, грозно копеле!
Била е на Маркини.
Утре ще ме уволнят.
Мисля, че Маркини сега има друг проблем.
Току-що му счупи черепа.
По дяволите!
Беше неотразима.
Не! Тук съм!
"РИМ: Хаос в столицата, армията се мобилизира".
Лорена...
Моля те, вдигни.
Отговори ми.
Клаудио. - Да.
Клаудио, чуваш ли ме? - Да, тук съм.
Скъпи, добре ли си?
Да.
Всички се трансформират.
Не знам какво се случва, Лорена.
Скъпи. - Какво става? Кажи ми!
Нямам представа какво става.
Скъпи, успокой се.
По телевизията журналист беше нападнат по време на репортаж.
Всички в града са полудели.
Това е края. - Не е краят, не!
Краят.
Божичко! - Лорена?
Някой влезе вътре! - Лорена, какво стана?
Заключи ли се? - Заключено е!
Бутни гардероба! Бутни го върху вратата.
Тежък е. - Бутай!
Успях. Сега какво? - Точно така!
А сега... - Какво да правя, Клаудио?
Не знам какво да ти кажа.
Не знам, любов моя...
Прости ми. Прости ми.
Не знам вече...
Не! Помощ!
Лорена?
Не!
Какво, по дяволите? Това е Маркини...
Какво стана? - Нямам представа.
Те са навсякъде. По-добре се скрий някъде.
Къде да се скрия? Отвори вратите, пусни ме!
Бих ти помогнал, но съм заседнал тук. Блокирали са.
Подай ми ръка. - Казах ти, блокирали са.
Подай ми ръка да вляза!
Мамка му!
Отвори ги, стани! - По-тихо иначе ще дойдат за теб.
По дяволите...
Майната ви!
Скапаняк! Скапаняк, ела насам.
Хвани ме! Хайде де.
Хвани ме! Не можеш ли? Хвани ме!
Тук съм!
Какво става, не можете ли?
Хвани ме! Хвани ме!
Помощ! Помощ!
Помогнете... По дяволите.
Сара! - Клаудио! Помогни ми!
Бягай! - По дяволите!
Елате тук! Тук съм! Хванете ме!
Помощ! - Елате, тук съм!
Тук съм, копелета, елате!
Оставете я!
Хванете мен! Оставете я!
Оставете я намира!
Не издържам повече.
Не мога... Не мога повече!
"журналист"
"Журналист нападнат на улицата в Рим."
Излъчвам на живо от Рим за канал 88.
Камерите ни бяха конфискувани, а оператора изгонен.
Успях да стигна по-безопасна зона в покрайнините
това, което видях беше потресаващо!
Изглежда има нещо, което подтиква хората към лудост.
Звучи невъзможно, но аз го видях с очите си.
Безобидни хора да бъдат атакувани от други хора,
които могат да бъдат описани като обсебени.
Където и да сте вървете си у дома,
заключете се или се организирайте с други и напуснете Рим.
Ако видите някой от тези обсебени хора, не спирайте!
Не се опитвайте да говорите с тях. Те са изключително враждебни.
Бягай, бягай! Идват!
Кой е? Кой е там?
Тук съм!
Жив съм! В асансьора съм, помощ!
Какво правите?!
Раниха ли те? - Не!
Без лъжи, ранен или не? - Кълна се, не!
Кръвта не е моя. Тук е някакъв ад, не виждаш ли?
Да, виждам.
За мое щастие сте тук. Къде са останалите?
Няма други, сам съм.
Загубих връзка с командването.
Не...
Внимавай!
Блокирали са.
Казах, блокира ли са!
Трябва да пуснем захранването.
Има ли генератор или нещо такова?
Да, има един на последния етаж, на покрива.
На последния етаж? - Да.
Едва ли ще стане.
Мисля, че е развален.
Говорих с техниците.
После се случи всичко това, не знам.
Може и да се справим.
Ако тръгне генератора всичко ще заработи.
Ще имаме шанс да се измъкнем от тази бъркотия.
Ще ме напътстваш ли?
Не знам, ще опитам.
Без "ще опитам", ще се справиш! Нали работиш тук?
Да. - Тогава ще ме напътстваш.
Вземи това. - Ще се справя, ще се справя.
Вземи и това.
Хайде, за бога, вземи го!
Хайде, хайде, вземи го.
Между цевта и дръжката има плъзгач, видя ли?
Това тук? - Да, браво.
Премести го нагоре, точно така.
Сега ще можеш да стреляш.
Аз? - Да, ти, ако някой от онези дойде,
държиш го здраво, прицелваш и стреляш без колебание.
Тук си в безопасност, ако не излезеш, те не могат да влязат.
Никой не може да влезе тук, дори и Бог, нали?
Да.
Като се качвам, ще казвам какво виждам така ще знаеш къде съм.
Но ти ще ме водиш. Добре ли си? Ще можеш ли?
Да. - Съсредоточен ли се?
Да. - Добре.
Казвам се Марчело.
Клаудио, бих казал с удоволствие, но може би по-късно.
Разбирам.
Клаудио? Накъде?
Да, извинявай.
Върви до края на коридора после надясно към задните стълби.
Добре. - В далечния край и после надясно.
Хайде де, мамка ти!
Клаудио, какво става?
Не, всичко е наред. Запалката ми не работи.
Натискай бутона само когато трябва да говориш с мен.
Съжалявам, извинявам се.
Ако знаех щях да ти дам моята.
Ще ми я дадеш по-късно.
Става. Току-що минах осмия етаж.
Дотук добре. При теб? Някакво движение?
Сега ще проверя.
Не, изглежда спокойно, няма никой.
Идеално.
Господи! - Какво става, Марчело?
Почакай, почакай.
Марчело, какво става?
Тук съм. Имаше трима...
... четирима.
Добре ли си? - Да. Продължавам нагоре.
Добре, чудесно.
По дяволите! - Какво има?
Клаудио, това не е добре. Въобще даже!
Защо? - Не мога да продължа по стълбите.
Защо? Какво има?
Има цял куп мебели. Ще минат години, докато ги преместя.
По дяволите. Мамка му!
Искам да бъдеш спокоен. Няма да рискуваме да се провалим.
Съжалявам, ще бъда спокоен.
Спокоен съм...
Спокоен съм.
Мисли... Мисли...
Марчело? - Слушам.
Ти си на деветия етаж, нали?
Девети. Да.
На деветия трябва да има скеле. Имаше ремонт.
Сигурен ли си? - Да.
Добре, ще проверя.
Готово, успях.
Има синя врата вляво, а до нея диспенсър за вода.
Супер! Трябва да стигнеш до офиса на Мацоли.
Провери дали има табелка с име.
Един момент...
Да, на Мацоли е. - Да, бинго!
Знаеш ли защо? Скелето със сигурност е там.
Миналата седмица Мацоли се скара с работниците,
защото не можел да се концентрира заради шума!
Давай, Марчело!
Влизам, задръж.
Клаудио, тук е голяма каша.
Каква каша? Защо? Марчело?
Тук е голяма касапница.
По дяволите.
Виждам прозорците.
Ще ги отворя. - Добре.
Клаудио, чуваш ли ме? - Да, тук съм.
Катеря се.
На върха на скелето съм.
Виждам покрива.
Но няма отворени прозорци, ще трябва да ги счупя.
Как ще го направиш?
Така...
Да не си луд?
Не можах да устоя, съжалявам.
Мамка му, тези копелета се размърдаха.
Бъди внимателен.
Радио тишина. - Какво имаш предвид?
Трябва да млъкнеш! - Добре, съжалявам.
Марчело? Там ли си?
Да, тук съм, добре съм.
Но като ти кажа да млъкнеш, млъквай!
Разбрах! Съжалявам.
От значение сега е да си добре. Господи.
Какъв, Господ? Тук няма Бог.
Влязох. Отивам нагоре.
Разбрах. Трябва да си много внимателен.
Последно, когато говорих с поддръжката изпратиха техници на покрива...
... и бяха нападнати.
Не знам какво има там горе. Чуваш ли ме? Внимавай.
Разбрах, ще внимавам. Отивам.
Ти се успокой.
Да. Едва ли ще мога.
Кажи ми какво виждаш. Не ме оставяй.
Спокойно.
Стигнах до командното табло. Ще пусна захранването на асансьора.
Клаудио?
Какво става?
Клаудио?
Там ли си?
Един момент. - Защо, какво има?
Има нещо, което задържа вратите.
Какво?
Почакай.
Клаудио!
Чувам изстрели, какво става, по дяволите?
Мамка му, отговори ми!
Марчело, те се върнаха!
Колко са? - Не знам. Много!
Помниш ли какво ти казах? - Да.
Прицелваш се и стреляш. Прицелваш се и стреляш.
Прицелваш се и стреляш!
Прицелвам и стрелям.
Прицелвам и стрелям!
Убили ги?
Всичките.
Супер. Имаш ли патрони?
Не знам какво остана в пистолета!
Спокойно. Справи се чудесно.
Не ми остана спокойствие.
Не това ми е работата.
Добър съм в правенето на пари не да убивам хора.
Това вече не са хора, били са заразени!
Искаха да те убият. Направи това, което трябваше.
Марчело...
Това бяха колегите ми.
Дори бях кръстник на един от тях.
Познавам съпругите им, семействата им.
Убих ги всичките. Убих всички до един!
Не! Те бяха заразени! Заразени!
Набий си го в главата, Клаудио! Концентрирай се!
Заразени.
Били са заразени.
Те идват, Клаудио! - Марчело, какво става?!
Мамка му! Мамка му! - Марчело!
Не издържам повече. Не мога повече!
Не издържам. Не мога повече.
Не издържам, не мога.
Бягай! Бягай!
Идват! Бягай!
Помощ! Помощ, тук съм!
Тук съм!
Помощ!
Тук съм, помогнете ми!
Няма да ви доставя това удоволствие.
Клаудио! Клаудио, аз съм, Марчело!
Марчело! - Клаудио, тук съм!
Къде си? - Тук горе!
Къде си? - Върху асансьора. Виждаш ли люка?
Виждам го. - Опитай да го отвориш, ще ти помогна.
Чуваш ли ме? - Да.
Отдръпни се. - Добре.
Не стой в средата! - Разбрах!
Ще се опитам от ъгъла. Помогни! Едно, две... три!
Вземи пушката.
Помогни ми.
Готово, овладей се.
Това ли задържа вратата?
Да. Така мисля.
За наш късмет.
Какво стана горе?
Каквото чу.
Те са навсякъде.
Идваха на тълпи срещу мен.
Стрелях няколко пъти и скочих в шахтата на асансьора...
... но успяха да ме ухапят.
Не, благодаря, отказах ги. Преди две години.
Почакай.
Имаш запалка, а не пушиш.
Не знаеш кога ще ти потрябва.
Дай ми една, майната му!
Сигурен ли си?
Странно е, нали?
Кое?
Да споделяш последните си мигове с непознат.
Да.
Как се стигна до това?
Не знам. - Вероятно са ви казали нещо.
Било някакъв вирус. И започнал да се разпространява.
Казаха, че дошъл от животните, но не го вярвам.
Защо?
Ти какво предполагаш?
Според мен този вирус е създаден в лаборатория.
Не сме в средновековието.
Не, вече не сме в средновековието.
Каквото и да е, някой е загубил контрол над него.
И този някой ни забърка в тази помия.
Сутринта тръгнахме в осем,
а в десет, никой от колегите не отговаряше по станцията си.
Мисля, че всички са мъртви.
Извинявай. - Защо се смееш?
Не, не е заради теб.
Мислех си за жена ми. Онази нощ гледахме филм.
Страшно тъп филм, не си спомням заглавието.
Имаше един голям грозник,
много грозен, дебел, плешив, пъпчасал... много гнусен.
Беше с две красиви мацки,
мацките си заслужаваха,
а той започна с тъпотии, за да им привлече вниманието.
И започна с една наистина тъпа шега.
Кой умря от "Странници в нощта"? "Франк Синатра!"
Как се казва съпругата ти? - Киара.
Момент.
Хубавица, поздравления. - Благодаря.
Бяхме женени от две години.
А сега тя... - Не.
Не. Отведохме я до едно от убежищата.
Какви убежища?
Специални постройки, където можем да заведем семействата си.
Нещо като бункер.
А ти? Женен ли си?
Да. - Как се казва?
Лорена.
Последно, когато я чух, беше преди няколко часа по телефона.
Нахлуха в къщата.
Чух писъци и после нищо.
По дяволите!
Съжалявам.
Не съм добър съпруг.
Защо?
Би ли изменил на жена си?
Не.
Разбра ли?
Сутринта се скарахме за литър мляко.
Литър мляко?
Да...
... за литър мляко.
Марчело.
Клаудио?
Виж, аз...
... ще легна да си почина.
Разбира се. - Уморен съм.
Когато видиш, че заспя.
Застреляй ме два пъти в главата.
В главата, два пъти.
Убеди се, че съм мъртъв. Вземи.
Клаудио, вземи го, моля те.
Вземи го.
Клаудио, ухапаха ме! Не искам да стана като тях!
Усещам, че се променям.
Ще стана като тях, вземи пистолета.
Ако не го направиш, аз ще го направя.
Сам ще го направя!
Недей?! Пусни го!
Глупак!
По дяволите!
Марчело.
Двама в коридора! Огън!
Към стълбището! Давай, давай, давай!
"Събуждане".
"Непознат номер".
Кой е?
Ало? - Скъпи, аз съм.
Да! Да!
Да, благодаря ти Господи! Благодаря!
Да, любов моя!
Скъпи, къде си?
Още съм в асансьора.
Ти къде си?
Избягах на улицата и войниците ме спасиха.
Тук е голяма бъркотия,
започнаха да прочистват улиците, заведоха ме до местните...
Лорена? Лорена?
Съжалявам, Марчело.
Един по-малко.
Тук съм! Помощ!
Тук съм!
Превод: kini